Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 129

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  129  
учебни дисциплини и към тях има еднакви 
изисквания за проверка и оценка на знанията 
и уменията при полагане на семестриалните 
изпити, които се изучават, като от значение за 
правото на стипендия за студентите, обучава­
щи се в държавните висши училища, е само 
критерият „среден семестриален успех“, без да 
се прави разграничение между студентите по 
отношение на реда, по който са приети.
По силата на чл. 94, ал. 1 ЗВО студентите и 
докторантите имат право да кандидатстват за 
стипендии от държавния бюджет, стипендии, 
учредени от висшите училища, и стипендии 
на физически или юридически лица. Така ут­
върденото право на студентите да получават 
стипендия е без разграничение между платено 
обучение и обучение на останалите студенти 
и докторанти. Единственото разграничение по 
закон е във вида на получаваната стипендия, 
като се дава законова възможност на всеки 
един студент да кандидатства за стипендия не 
само от държавния бюджет, учредена от ви­
сшето училище, но и за такава, предоставена 
от физическо или юридическо лице.
Със ЗВО държавата създава достъп до вис­
шето образование и условията за неговото 
свободно развитие, като Министерският съвет 
утвърждава условията и реда за предоставяне 
на стипендии в държавните висши училища 
и за ползване на общежития и други социал­
но-битови придобивки от студенти, докторанти 
и специализанти във всички висши училища 
съгласно чл. 9, ал. 3, т. 8 ЗВО. В съответствие 
с тази разпоредба е издадено и Постановление 
№ 90 от 26.05.2000 г., съгласно което Минис­
терският съвет е стеснил приложното поле на 
закона с подзаконов нормативен акт, като е 
определил, че стипендии се отпускат само на 
лицата, учащи се по държавна поръчка.
Настоящият петчленен състав приема на 
първо място, че е недопустимо въвеждането 
на разграничително условие за получаване на 
стипендия в категориите лица, поставено като 
критерии за първи път в подзаконов нормативен 
акт. В случая е налице противоречие между 
ЗВО и Постановление № 90 от 26.05.2000 г. 
На следващо място текстът в ПМС № 90 от 
26.05.2000 г. поставя в по-неблагоприятно 
положение студентите в платена форма на 
обучение в сравнение с формата на обучение 
по държавна поръчка. Така наложеното раз­
граничаване поставя една група студенти в 
неравностойно положение спрямо друга, без 
да е основано на критерий, предвиден в закона 
или произтичащ от закона. Налице е нееднакво 
третиране на студентите в платена форма на 
обучение чрез изключването им от правото да 
получават стипендии само въз основа на вида 
на техния прием.
Посоченото е и нарушение на принципа на 
равенство пред закона и на задължението за 
еднакво третиране, установени в чл. 6, ал. 2 от 
КРБ. В тази връзка неоснователно е възраже­
нието на касатора за неотносимост на разпо­
редбата към разглеждания спор. Равенството 
пред закона означава равнопоставеност на 
всички граждани пред закона и задължение за 
еднаквото им третиране. В случая студентите 
в платена форма на обучение не са еднакво 
третирани с останалите студенти по отношение 
на получаване на стипендия. Неоснователен 
е и изводът на касатора за липса на дискри­
минация по отношение на тези студенти, тъй 
като тази група лица не се намират в сравними 
сходни положения със студентите, които се 
обучават със средства от държавния бюджет. 
Всички студенти без значение от формата на 
обучение се намират в идентично фактическо 
и правно положение. Обучението на двата вида 
студенти не се различава с оглед изискванията 
за съответната специалност по учебен план.
Безспорно оспорената разпоредба на ПМС 
№ 90 от 26.05.2000 г. установява нееднаквото 
третиране на студентите, приети в държавни 
висши училища срещу заплащане, въз основа 
на признаците лично положение и имуществено 
състояние, както и на признаци, установени 
в международен договор, по който Република 
България е страна, предвид разпоредбата на 
чл. 3, буква „в“ от Конвенцията за борба срещу 
дискриминацията в областта на образованието, 
по силата на която не се допускат никакви 
различия от страна на държавните органи по 
отношение на учащите се при предоставянето 
на стипендии освен различията, основани на 
техния успех. Изключването на студентите, 
приети по реда на чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и 
чл. 21, ал. 2 и 3 от Закона за висшето образова­
ние, от кръга на лицата, които имат право на 
стипендия, не представлява различие, основано 
на техния успех или нужди по смисъла на чл. 3, 
буква „в“ от Конвенцията.
По изложените съображения настоящата 
инстанция намира, че не са налице визираните 
в касационната жалба отменителни основания, 
поради което атакуваното съдебно решение 
като правилно следва да бъде оставено в сила.
С оглед изхода от спора, представените 
доказателства и своевременното искане на от­
ветниците С. Л. Н., П. В. К., П. Е. Ф., Г. И. Д. 
и М. С. К. се дължат разноски по делото в 
общ размер 80,00 лв., от които 50,00 лв. за 
заплатени общо държавни такси пред ВАС и 
30,00 лв. държавна такса за обявление в „Дър­
жавен вестник“, съгласно представен списък 
с разноски.
Водим от горното и на основание чл. 221, 
ал. 2, предл. първо от АПК, Върховният ад­
министративен съд, петчленен състав на втора 
колегия,
Р Е Ш И :
Оставя в сила Решение № 7296 от 3.07.2025 г. 
на Върховния административен съд по адм. д. 
№ 11718/2024 г.
Осъжда Министерския съвет на Република 
България, гр. София, да заплати на С. Л. Н. 
с ЕГН: [номер], П. В. К. с ЕГН: [номер], 
П. Е. Ф. с ЕГН: [номер], Г. И. Д. с ЕГН: [номер] 
и М. С. К. с ЕГН: [номер], разноски по делото 
в общ размер 80,00 (осемдесет) лв.
Решението е окончателно.
И.ф. председател:
Мариника Чернева
6290