Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 211

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  211  
нормативната уредба на водния сектор. Условно 
заварените към момента водни оператори могат да 
се разделят на три групи. 
В първата попадат търговските дружества от от­
расъла „В и К“, където собственици на капитала са 
държавата и общините, отраслите хидроенергетика 
и хидромелиорации, където държавата е собстве­
ник на 100 % и в чийто капитал и до момента се 
намират над 90 % от системите и съоръженията на 
хидротехническата инфраструктура. Тези водни опе­
ратори можем да наречем същински водни опера­
тори. Капиталът на тези дружества е формиран на 
основата на балансовите активи, които те са прите­
жавали и експлоатирали преди трансформирането 
им от държавни предприятия и фирми в търгов­
ски дружества съгласно ТЗ от 1991 г. и Закона за 
образуване на еднолични търговски дружества с 
държавно имущество от 1991 г., т. е. доста време 
преди приемането на Закона за водите от 2000 г. 
В момента общият регламент за тази група опера­
тори са разпоредбите на Търговския закон, Закона 
за местното самоуправление и местната админи­
страция, Закона за общинската собственост и Пра­
вилника за реда за упражняване правата на държа­
вата в търговските дружества с държавно участие 
в капитала. Определящо за статута на тази група 
оператори е, че държавното, респ. общинското им 
управление, е водещо за тяхната дейност и те не 
разполагат с големи възможности за самостоятел­
ни решения и самостоятелна политика. В известна 
степен те не са свободни икономически структури 
независимо от статута им на търговски дружества 
и самостоятелни юридически лица. Управлението 
им е зависимо политическо и преимуществено ад­
министративно по своя характер, което се отразява 
съществено на тяхната дейност.  Съществен мо­
мент в тяхната характеристика е фактът, че основ­
ните хидротехнически съоръжения, включително и 
всички големи язовири в страната, са в групата на 
онези активи от капитала на тези отраслови водни 
оператори, които съгласно § 4 от ПЗР на Закона 
за водите от 2000 г. трябва да бъдат извадени от 
патримониума на дружествата чрез съответно на­
маляване на капитала им и прехвърлянето им в 
групата на обектите на държавната и общинската 
публична собственост, но това не се случва вече 
10 години. Подобни, още по-изрични и подробни 
текстове в тази насока относно търговските друже­
ства – В и К оператори, бяха предвидени в измене­
нията на ЗВ от 2009 г., но до момента те също не 
са приложени и законът не се изпълнява в предпи­
саните от него срокове. Към днешна дата рефор­
мата в статута на отрасловите водни оператори е в 
пряка зависимост от прилагането на разпоредбите 
относно собствеността на водностопанските систе­
ми и съоръжения, което е в пряка връзка с необ­
ходимата трансформация на капитала им. Това пък 
ще рефлектира пряко в механизмите за финансира­
не на хидротехническата инфраструктура.
Във втората група влизат сдруженията за напо­
яване по ЗСН и сдруженията по чл. 11 ЗРА, които 
са втори вид заварени оператори. Те имат различен 
и по-подробно уреден статут спрямо горната група, 
задоволяват предимно нуждите на своите членове, 
съставени са от частни физически и юридически 
лица, експлоатират ограничени по размер и про­
центно съотношение обекти на хидротехническата 
инфраструктура в областите на напояването и ри­
барството и аквакултурите. Тези особени оператори 
имат необходимата самостоятелност, но имат ми­
нимални възможности за влияние в развитието и 
управлението на водния сектор. 
В третата група можем да поставим всички слу­
чаи, в които, без да имат самостоятелно уреден ста­
тут, различни стопански субекти, юридически или 
физически лица, независимо от техния предмет на 
дейност, на едно или друго основание или без тако­
ва, оперират изцяло или частично водностопански 
съоръжения или части или обекти на хидротехни­
ческата инфраструктура, поради което фактически 
се явяват оператори на хидросъоръжения или лица, 
предоставящи водни услуги. Обикновено това са 
лица, които вследствие на приватизационни или 
други сделки са придобили права на собственост 
или ползване на хидросъоръжения или са изгради­
ли такива със собствени средства. Тази обобщена и 
разнородна група лица също участва по свой начин, 
макар и не изрично регламентиран, в развитието 
и управлението на водния сектор. Такива примери 
са най-многобройни в отрасъла „В и К“, както и в 
хидроенергетиката – например собственици и опе­
ратори на мини ВЕЦ. Това е групата на „проблем­
ните“ казуси в практиката на водния сектор.
В отделните направления статутът на водните 
оператори е следният:
В и К оператори. Техният статут е може би най-
подробно уреден и се съдържа в разпоредбите на 
Закона за водите, глава единадесета „а“, както и в 
разпоредбите на Закона за регулиране на водоснаб­
дителните и канализационните услуги. В Закона за 
водите освен основните разпоредби и дефиницията 
за В и К услуги и В и К оператори е предвидено 
издаване на Наредба за изискванията и критериите 
за В и К операторите, която още липсва. Предви­
ден е и регистър на асоциациите по В и К и В и К 
операторите, който също не е създаден до момента. 
В ЗРВиКУ от 2005 г. също се съдържат дефиниции 
и текстове за регистър на В и К операторите, ко­
ито не са синхронизирани с новите разпоредби от 
ЗВ, глава единадесета „а“. В ЗРВиКУ са уредени 
основно изискванията към дейността на В и К опе­
раторите в направление регулиране на качеството 
и цените на В и К услугите и това е първият опит 
да се уреди, макар и частично, статутът на В и К 
операторите. В ЗВ от 2009 г. се прави опит за по-
пълна уредба на В и К отрасъла, включително и 
относно статута на заварените В и К оператори, 
дори и чрез промяна в капитала им. Законодателят 
урежда тази материя, като запазва структурата и 
организацията на В и К обслужването на населе­
нието, вкл. и географския обхват на дейността на 
В и К операторите, чрез въвеждане на „обособена­
та територия“ като основен елемент в статута на 
операторите. В последните години на развитие на 
отрасъла се бориха няколко тези по отношение на 
географския обхват на В и К операторите. Според 
едната настоящата организация на дейност, бази­
рана основно на регионални В и К дружества и на 
няколко общински В и К дружества, е оптимална 
като организация и размер. Другата теза, поддър­
жана основно от кметове на общини, е базирана на 
разбирането „една община – един В и К оператор“, 
тоест раздробяване на системата на обслужване на 
многобройни общински В и К дружества. Застъп­
вани бяха и мнения в обратната посока – за окруп­
няване на В и К операторите, включително според 
някои до обособяване на четири или дори едно 
дружество за цялата страна. Законодателят се е