Държавен вестник, бр. 110, 2002 г., стр. 12

С Т Р .  12
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  110
Производството е по чл. 23 във връзка с чл. 5,
т. 1 ЗВАС. Образувано е по жалба на Българска
асоциация гражданско общество и правни ини-
циативи (БАГОПИ) против раздел I, чл. 1, 2 и
3 от Тарифа за таксите, които се събират в сис-
темата на Министерството на образованието и
науката по Закона за държавните такси, одоб-
рена с член единствен на ПМС № 156 от 31 юли
2000 г. (ДВ, бр. 65 от 2000 г.). Поддържа се, че
Министерският съвет е издал тарифата при
липса на материална компетентност и в нару-
шение на принципа за законоустановеност на
събираните държавни такси, като се иска съ-
дът да обяви нищожността є в обжалваната част.
Липсва специален закон, който да определя
основанията за дължимост на таксите, които се
събират в Министерството на образованието и
науката, и показателите, чрез които могат да се
индивидуализират конкретните им размери. Ос-
нованията, посочени в чл. 4, буква “о” от Зако-
на за държавните такси, са неприложими, тъй
като не сочат всички елементи на дължимите
такси. Общата законова делегация на чл. 1, ал. 1
от Закона за държавните такси противоречи на
чл. 60, ал. 1 от Конституцията, поради което и
на основание § 3, ал. 1 от ПЗР на Конституция-
та не следва да се прилага.
Ответникът—Министерският съвет, чрез
процесуалния си представител оспорва жалба-
та като неоснователна. Правното основание за
приемане на тарифата е чл. 1 и чл. 4, буква “о”
от Закона за държавните такси, с оглед на кое-
то счита за несъстоятелно оплакването за про-
тиворечие на тарифата с чл. 60 от Конституци-
ята. Услугите, за които се събират такси, са дей-
ности, възложени на Министерството на обра-
зованието и науката със съответни специални
закони—Закона за българското гражданство,За-
кона за народната просвета, Закона за висшето
образование, Закона за движение по пътищата.
В становището си по същество и с писмената
защита моли да се отхвърли жалбата.
На основание чл. 21, ал. 1 ЗВАС за образува-
не на делото е изпратено съобщение на Минис-
терството на образованието и науката, което в
законоустановения 14-дневен срок не е напра-
вило искане за встъпване в производството.
Върховният административен съд—петчле-
нен състав, за да се произнесе по жалбата, взе
предвид следното:
Предмет на съдебния контрол за законосъ-
образност е подзаконов нормативен акт с неог-
раничен кръг адресати, поради което правен
интерес от обжалването му имат всички физи-
чески и юридически лица, които смятат, че
противоречи на норми от по-висок ранг. За
обжалването му не е необходимо да се доказва
наличието на пряк и личен интерес. Подаване-
то на жалба срещу нормативен акт не е ограни-
чено със срок.
С оглед на изложеното жалбата е допустима.
Разгледана по същество, жалбата е осно-
вателна.
С член единствен на ПМС № 156 от 2000 г.
Министерският съвет е одобрил Тарифа за так-
сите, които се събират в системата на Минис-
терството на образованието и науката по За-
кона за държавните такси, като в раздел I,
чл. 1, 2 и 3 на тарифата е определил вида и
обема на дейностите, за които физическите и
юридическите лица заплащат държавни так-
си при искания за откриване на частни детски
градини и частни училища. Таксите са дифе-
ренцирани по размер в зависимост от това,
дали искането е за откриване на български
детски градини и частни училища; български
детски градини и училища с чуждестранно
участие или чуждестранни детски градини и
училища. В § 3 от заключителните разпоред-
би на постановлението е посочено, че се при-
ема на основание чл. 1 във връзка с чл. 4, бук-
ва “о” от Закона за държавните такси.
Съгласно чл. 60, ал. 1 от Конституцията на
Република България от 1991 г. гражданите са
длъжни да заплащат такси, установени със за-
кон. Следователно по силата на посоченото
конституционно изискване установяването на
държавни такси е предмет на законова регла-
ментация. С таксите се създават парични за-
дължения към държавата в лицето на опреде-
лени държавни органи за извършвани от тях
действия и услуги и за издаване на документи и
дубликати. Прогласеният от Конституцията
принцип за законоустановеност на събираните
такси означава определеност на дължимите
действия или услуги по основание, вид, обем,
обхват и други индивидуализиращи дейността
или услугата елементи, както и на показатели-
те, чрез които могат да се определят съответ-
ните конкретни размери на дължимите държав-
ни такси на законово ниво. С разпоредбата на
чл.1, ал. 1 от Закона за държавните такси на
Министерския съвет е делегирано правомощие
да одобрява тарифи, с които да определя разме-
ра на държавните такси, събирани от органите
на съдебната власт и други държавни органи и
бюджетни организации. Тази делегация проти-
воречи на нормата на чл. 2, ал. 2 от Закона за
нормативните актове във връзка с чл. 60, ал. 1
от Конституцията. Разпоредбата на чл. 1, ал. 1
от Закона за държавните такси е заварена от
Конституцията от 1991 г. и съгласно § 3 от пре-
ходните и заключителните є разпоредби не след-
ва да се прилага, тъй като противоречи на въве-
дения с върховния закон принцип за законоус-
тановеност на всички определящи таксите еле-
менти. Наред с това Министерският съвет с
тарифата е определил освен размера на таксите
и дейностите и услугите, за които следва да се
събират държавни такси, с което е излязъл из-
вън законовата делегация.