Държавен вестник, бр. 29, 2000 г., стр. 33

Б Р О Й 29
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3 3
да се извърши данъчна ревизия и този негов акт
не подлежи на съдебен контрол (неоспорени са
началото на чл. 71 и 68 ДПК). Не е оспорено и
правото на данъчния орган да изменя акта за
възлагане на ревизията (чл. 84, ал. 4 ДПК). Не
е оспорен и друг съществен момент, при започ-
ване на данъчна ревизия—че тя започва с изне-
нада за данъчния субект (чл. 69 ДПК).
След като преценката на данъчния орган
дали, за какво и кога да бъде ревизиран данъ-
чен субект, не подлежи на съдебен контрол, няма
основание само за една част от неговата пре-
ценка, отнасяща се за времето на осъществява-
не на данъчната ревизия, да се въвежда друга
правна уредба по отношение на съдебния кон-
трол върху актовете на този орган, издавани
през времето на осъществяване на ревизията.
По аргумент за по-силното основание следва
изключването на съдебния контрол да се при-
ложи не само за основния акт на данъчния ор-
ган—определящ дали и кога да има ревизия, но
и за по-маловажните актове на същия орган,
издавани във връзка с времето на осъществява-
не на данъчната ревизия.
Данъчният субект е еднакво засегнат както
при започването, така и при възстановяването
на данъчната ревизия и въобще при последва-
щи промени на времето за извършване на ре-
визията, т.е. нейното спиране, отлагане и въз-
становяване.
Ако актът за възстановяване подлежи на
съдебен контрол, данъчният субект ще може да
спори дали да бъде отново и кога ревизиран—
нещо, което противоречи на неатакуваната с
искането уредба на започване на данъчна реви-
зия. Елиминира се и внезапността, изненадата
на данъчния контрол, предвидени в неоспоре-
ния чл. 69 ДПК. Следва да се има предвид, че
данъчният ревизионен акт подлежи на съдебен
контрол, с което правото на защита на засегна-
тите е обезпечено.
По изложените съображения Конституцион-
ният съд приема, че искането трябва да бъде
отхвърлено в тази му част.
По чл. 87, ал. 2, т. 3 ДПК
С оспорената разпоредба се допускат писме-
ни обяснения на трети лица “за установяване на
факти и обстоятелства, за които данъчният су-
бект не е съставил или издал документ, когато
е бил длъжен да го стори, или е съставил доку-
менти с невярно съдържание”. Според подате-
лите на искането тази разпоредба нарушава чл. 4
и 56 от Конституцията. Основният аргумент се
свежда до “неефикасната защита срещу даване
на недостоверни, неточни или неясни показа-
ния от такива трети лица”.
Искането не се подкрепя от представените
становища.
Искането е неоснователно. Писмените обяс-
нения на трети лица са само едно от допустими-
те от правото доказателствени средства за уста-
новяване на факти и обстоятелства с определено
правно значение. Случаите, при които са допус-
тими писмени обяснения, са посочени изчерпа-
телно в чл. 87, ал. 2 ДПК (неизпълнение на за-
дължение на данъчния субект да състави или
издаде документ или съставяне на документ с
невярно съдържание). В оспорените случаи обяс-
ненията на трети лица могат да се окажат един-
ственото доказателствено средство за установя-
ването на правно значими факти и обстоятелст-
ва за определяне на данъчните задължения (нап-
ример при отказ да се издаде фактура за прода-
дена стока или извършена услуга).
От друга страна, следва да се има предвид,
че данъчният (ревизиращият) орган е свободен
в преценката си за достоверността на подаде-
ните писмени обяснения и тяхната доказателс-
твена сила с оглед на другите събрани доказа-
телства—чл. 65, ал. 4 и чл. 90 ДПК.
Правото на защита на данъчния субект не е
накърнено, тъй като той може да оспори уста-
новените с писмени обяснения на трети лица
факти и обстоятелства по реда на администра-
тивното или съдебното обжалване на данъчния
ревизионен акт.
По чл. 106, ал. 1 и 2 ДПК
Според чл. 106, ал. 1 ДПК на данъчните орга-
ни се предоставя правото да извършват “дейст-
вия по претърсване и изземване по реда, предви-
ден в Наказателно-процесуалния кодекс”. Това
свое право те могат да упражняват “при данни за
укриване на факти и обстоятелства, свързани с
определяне на данъчни задължения и установя-
ване на данъчни нарушения или стоки с неуста-
новен произход, както и при възпрепятстване на
изпълнението на данъчни вземания”.
Втората алинея предоставя за описаните
случаи на данъчните органи правомощията на
органите на предварителното производство.
Основното оплакване на подателите на ис-
кането се основава на твърдението за наруше-
ние на чл. 33 от Конституцията.
Искането се подкрепя от министъра на пра-
восъдието, главния прокурор, БТПП и БСК.
Искането е неоснователно. Съдът отчита, че
действията по претърсване и изземване засягат
основни конституционни права. Съгласно чл. 30,
ал. 2 от Конституцията “Никой не може да бъде
задържан, подлаган на оглед, обиск или на дру-
го посегателство върху личната му неприкос-
новеност, освен при условията и по реда, опре-
делени от закона.” Към този обем на конститу-
ционна защита следва да се причисли и разпо-
редбата на чл. 33, ал. 2 от Конституцията, коя-
то закриля неприкосновеността на жилището.
Следва да се има предвид обаче, че Консти-
туцията не изключва възможността от провеж-
дане на упоменатите в чл. 106, ал. 1 ДПК про-
цесуални действия. Такива действия са допус-
тими с оглед нормалното осъществяване от
данъчните органи на възложената им от закона
функция. Законодателят е длъжен да осигури
необходимите правни гаранции както за създа-