Държавен вестник, бр. 58, 2005 г., стр. 80

С Т Р .  80
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  58
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 6388
от 6 юли 2005 г.
по административно дело № 5722 от 2004 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Венета Марковска, и членове:
Веселин Ангелов, Веселина Тенева, Ваня Пу-
нева, Милка Панчева, при участието на секре-
тар-протоколиста Григоринка Любенова раз-
гледа административно дело № 5722 по описа
на Върховния административен съд—петчле-
нен състав, за 2004 г., докладвано от съдията
Веселин Ангелов.
Производството пред Върховния админист-
ративен съд—5-членен състав, е по чл. 5, т. 1,
чл. 13, ал. 1 и чл. 23 ЗВАС.
Същото е образувано по жалба на:
Сдружение за транспортна дейност и услуги
“Авто 94” със седалище и адрес на управление
Варна, с искане за отмяна на § 3 (чл. 3, ал. 1 и 2),
§ 13 (чл. 10а, ал. 1 и 2), § 26 (чл. 21, ал. 1, т. 13, 14
и ал. 3), § 39 (чл. 46) и § 61 от Наредбата за изме-
нение и допълнение на Наредба № 34 от 1999 г.
за таксиметров превоз на пътници, издадена от
министъра на транспорта и съобщенията и об-
народвана в “Държавен вестник”, бр. 29 от 2004 г.
Сдружението поддържа, че при изменение-
то на наредбата са допуснати съществени нару-
шения на нормативната уредба и несъответствие
с целите на закона, ето защо моли отмяната на
посочените текстове като незаконосъобразни.
Незаконосъобразно според жалбоподателя с
подзаконов акт се разширява кръгът на задъл-
жителните условия за осъществяване на нор-
мативно регламентирани дейности, респ. доу-
режда се Законът за автомобилните превози.
Претендира разноски.
Асоциация за европейска интеграция и пра-
ва на човека с искане за отмяна на чл. 18, т. 4,
чл. 21, ал. 1, т. 2 и 17.2 от приложение № 11 към
чл. 22, ал. 1 от същата наредба като незаконо-
съобразни и противоконституционни. Жалбо-
подателят претендира разноски.
Двете жалби са обединени в едно общо про-
изводство с определение на съда от 4.ХI.2004 г.
по присъединеното към настоящото производ-
ство дело № 6825 от 2004 г. по описа на Върхов-
ния административен съд—5-членен състав,
образувано по повод жалбата на втория от по-
сочените жалбоподатели.
Ответникът по делото—министърът на тран-
спорта и съобщенията, оспорва жалбите, като
моли същите да бъдат отхвърлени като неосно-
вателни. Счита, че не са налице поддържаните
от жалбоподателите противоречия с актове с
по-висша юридическа сила. Съображенията си
излага в писмено становище.
Върховният административен съд—5-членен
състав, за да се произнесе по жалбите, съобрази
следното:
Принципно същите са процесуално допусти-
ми. Съгласно чл. 120, ал. 2 от Конституцията
на Република България гражданите и юриди-
ческите лица могат да обжалват пред съдили-
щата всички административни актове, които
ги засягат, освен изрично посочените със за-
кон. Правният интерес от обжалването на под-
законовите нормативни актове произтича от
твърдението на жалбоподателя за наличие на
противоречие на подзаконовия акт с правна
норма от по-висш ранг. Всяко противоречие от
посочения вид води до накърняване на консти-
туционния принцип за законност на държавно-
то управление. Пряк интерес от обжалването
не е необходимо да бъде доказван. Правата на
гражданите могат да бъдат ограничавани само
със закон и единствено в случаите на чл. 57 от
Конституцията, но не и с подзаконов нормати-
вен акт. По аргумент на чл. 13, ал. 1 ЗВАС об-
жалването не е обвързано и със срокове.
По основателността на жалбите:
Жалбата на Сдружение за транспортна дей-
ност и услуги “Авто 94” е частично основателна.
Законът за автомобилните превози е устройст-
вен закон. Член 1 очертава приложното поле на
закона. В императивната норма на чл. 12 и след-
ващите са посочени обектът и субектите, под-
лежащи на регистрация, като със същата нор-
ма законодателят е създал делегация, по сила-
та на която е овластил министъра на транспор-
та и съобщенията да издаде наредба за такси-
метров превоз на пътници. Наредба № 34 от
6.ХII.1999 г. за таксиметров превоз на пътници
(ДВ, бр. 82 от 1999 г.) и наредбата за изменени-
ето и допълнението є (ДВ, бр. 29 от 9.IV.2004 г.)
са издадени на основание посочената изрична
законова делегация. В чл. 12, ал. 8 ЗАП са из-
броени лимитативно случаите, при които се
прекратява правото да се извършва таксимет-
ров превоз. Възведеното в чл. 10а (нов) от на-
редбата изискване от първата регистрация на
автомобила да не са изтекли повече от четири
години би поставило превозвачите с автомоби-
ли над тази възраст в съотношение на нерав-
ностойност с тези, извършващи дейност с нови
автомобили. Нарушава се принципът за равно-
поставеност и социална справедливост, прок-
ламиран в чл. 6, ал. 2 от Конституцията. Възве-
деното с изменението изискване разширява
обема на задължителните условия, предвидени
в закона за осъществяване на нормативно рег-
ламентирана дейност по превозване на пътни-
ци. Недопустимо е подзаконов нормативен акт
да разширява приложното поле на Закона за
автомобилните превози, респ. да доурежда съ-
щия. Качеството на автомобила се определя от:
марка, клас, пробег, години и поддръжка. Да се
залага единствено и само на критерия “години”
е неправилно. В този смисъл са и разпоредбите
на чл. 24а, ал. 2, т. 4 и чл. 91, ал. 3, т. 5, които
говорят за “годност” и “техническа изправност”,
а не за “възраст”.
Забраната за използване на коли над 4 годи-
ни е ограничение на свободната стопанска ини-
циатива в сферата на таксиметровите услуги,
поради което може да бъде установена само със
закон, и то изрично.