Държавен вестник, бр. 2, 2009 г., стр. 45

Б Р О Й  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  45
шия съдебен съвет от министъра на правосъди-
ето на определената за това дата и в съответ-
ствие с утвърдения дневен ред.
Думата “организирам” съгласно Българския
тълковен речник (издателство “Наука и изкус-
тво”, 2005 г.) означава “поставям в ред, уреж-
дам, натъкмявам, устройвам някаква дейност,
общност от хора, предприятие и др”. От значе-
нието на употребения термин и съгласно зако-
новата уредба правомощието на министъра на
правосъдието да организира заседанията на
Висшия съдебен съвет включва изготвянето на
дневния ред, насрочване на заседанието, уведо-
мяването на членовете на съвета за деня на
провеждане на пленарно заседание и за утвър-
дения дневен ред, както и снабдяването на чле-
новете на съвета с необходимите писмени ма-
териали. Следователно касае се до цялата прав-
на и техническа дейност, свързана с подготов-
ката на заседанията на съвета (чл. 33 ЗСВ).
Висшият съдебен съвет е постоянно дейст-
ващ орган и правомощието на министъра на
правосъдието да свиква заседанията му е израз
по същество на организационни правомощия,
свързани с оперативната работа на съвета. Вис-
шият съдебен съвет не работи на сесии, поради
което свикването му на заседания няма силата
на конституиране и поставяне началото на ра-
ботната сесия, а е проява само на функцията по
организиране работата на съвета.
Съществената разлика между постоянно
действащия Висш съдебен съвет при сегашната
законова уредба и работещия на периодични
заседания Висш съдебен съвет по отменения
Закон за съдебната власт обосновава и различ-
ния режим на свикване на заседанията на Вис-
шия съдебен съвет. Съгласно чл. 26, ал. 3 ЗСВ
(отм.) заседанията на Висшия съдебен съвет се
свикваха най-малко веднъж на 3 месеца от пред-
седателстващия или по искане на 1/5 от негови-
те членове. При предходния режим членовете
на Висшия съдебен съвет бяха действащи ма-
гистрати и съветът упражняваше правомощия-
та си единствено по време на и по повод свик-
ването на заседанията, което имаше конститу-
иращо значение за започване работата на кад-
ровия орган на съдебната власт. Именно пора-
ди това с оглед пълноценното му функциони-
ране по отменения режим беше предвидено
правомощие свикването да става и по искане
на 1/5 от членовете на Висшия съдебен съвет.
С новия Закон за съдебната власт Висшият съ-
дебен съвет е конституиран като постоянно
действащ орган, тоест налице е съществена про-
мяна в неговия устройствен статут, поради ко-
ето на правомощието за свикването му законо-
дателят е придал единствено организационно
значение. Дори законодателната промяна да не
е обусловена от изложените по-горе съображе-
ния, тя е израз на политическата воля на мно-
зинството в Народното събрание и е въпрос на
действаща законодателна уредба, която не може
да се допълва с подзаконов акт.
Правомощието да свика заседанието на съ-
вета е предоставено с действащия Закон за съ-
дебната власт именно и само на председател-
стващия, който по правило е министърът на
правосъдието, с оглед функциите му по органи-
зиране на заседанията, а не и на 1/5 от членове-
те на Висшия съдебен съвет. Макар правомо-
щието да се свика заседание на съвета да е раз-
лично от председателстването на заседанията,
законодателят е стъпил на връзката между тези
две правомощия. Тази нормативна уредба е
израз освен на политическо решение на законо-
дателя и на нормотворческата концепция за
взаимното сътрудничество и възпиране на съ-
дебната и изпълнителната власт.
Неоснователни са доводите в касационния
протест за неправилност на решението, които
изразяват само становище за необходимост от
дописване на Закона за съдебната власт с пра-
вомощие на 1/5 от членовете на Висшия съде-
бен съвет да свикват заседанията на последния,
а не се основават на действащата нормативна
уредба.
Действително 1/5 от членовете на Висшия
съдебен съвет могат да правят предложения във
връзка с определяне броя на магистратите и
тяхното назначаване, повишаване или освобож-
даване от длъжност. Това правомощие е свър-
зано с кадровата административна дейност на
Висшия съдебен съвет и няма отношение към
организирането на заседанията, поради което
не може да бъде използвано като аргумент за
дописване на закона с правомощие за свикване
на заседанията на съвета от 1/5 от членовете му.
Законосъобразно е становището на първо-
инстанционния съд и относно противоречието
с материалния закон на чл. 8, ал. 2, т. 10, чл. 39,
ал. 3, изречение второ в частта “краткият про-
токол се подписва от представляващия Висшия
съдебен съвет и главния секретар” и чл. 39, ал. 4
в частта “и представляващия” от правилника.
Правилно съдът е приел, че функцията по удос-
товеряване съдържанието на протокола е част
от функциите за организация и ръководене на
заседанието и няма общо с правомощието за
представителство на Висшия съдебен съвет,
което по силата на чл. 16, ал. 2 ЗСВ е предоста-
вено на един от изборните членове.
С цитираните разпоредби на правилника
недопустимо са смесени две различни по прав-
на природа функции при извършване на същин-
ската дейност на колективния орган Висш съ-
дебен съвет, от една страна, и осъществяване
на представителство на същия пред общество-
то и държавните органи, от друга. Видно от съ-
държанието на чл. 8, ал. 2 от правилника, пре-
доставените правомощия на представляващия