Държавен вестник, бр. 59, 2003 г., стр. 24

С Т Р .  24
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  59
Най-прецизната високоразделителна техни-
ка е ДНК-секвенирането, тъй като единствено
тя позволява да се идентифицират и същевре-
менно да се характеризират нови HLA алели.
IV.5.1.3.Съответствие между молекулярно-
генетичните резултати и серологичните екви-
валенти
Многобройни алели могат да се причислят
към една и съща серологично определена ос-
новна група или подгрупа (приложение № 2a и
приложение № 2б). За други алели засега не е
известен серологичен еквивалент, тъй като или
не е правено серологично тестуване, или съот-
ветните референтни клетъчни линии със засега
произвежданите типизиращи серуми и монок-
лонални антитела показват реакция, която не
позволява еднозначна интерпретация.
IV.5.2.HLA-А, -В типизиране
IV.5.2.1.Общи положения
В случай, че по основните HLA-A,-B алелни
групи, определени с ниско разграничителни
техники (приложение № 3) не може да се на-
прави преценка на HLA-A, -B съвместимостта
в рамките на ТДФ, РТДФ и ТДР, необходимо е
да се извърши типизиране с техника с по-висо-
ка разграничителна способност.
При първоначално изследване на пациента
и неговите кандидат-донори HLA лаборатори-
ята трябва да прецени в съответствие с данните
от приложение № 3 дали:
• HLA-А, -В да се определи серологично и
проблемните случаи след това да се изяснят с
молекулярно-генетичен тест,
• принципно да се тестува молекулярно-ге-
нетично.
Потвърждаващото HLA-А, -В типизиране на
пациенти и потенциални донори преди ТХСК
трябва да се извърши чрез молекулярно-гене-
тично тестуване.
IV.5.2.2. Констативен протокол (номен-
клатура)
Резултатите от HLA типизирането с ниска
разрешителна способност се представят в кон-
стативния протокол чрез двоен код (приложе-
ние № 3). Означението * (звездичка) след локу-
са показва молекулярно-генетични данни. HLA-
В*15 и -B*40 групите трябва да се специфици-
рат по-тясно по отношение на подгрупите чрез
прилагането на молекулярно-биологична тех-
ника с ниска/средна степен на разграничаване.
Молекулярно-генетично идентифицираната
подгрупа трябва чрез използване на серологич-
на номенклатура (това означава без *) да се
постави в скоби след означаването на основна-
та група В*15, съответно B*40.
Дефиниране на В*15 и B*40 подгрупи
Таблиците в приложение № 2а и приложе-
ние № 2б показват, че за голям брой В*15 и B*40
алели досега не е познат серологичен еквива-
лент. От друга страна никога не може да се
изключи, че използваните за идентификация на
подгрупите реагенти (праймери при PCR-SSP и
олигонуклеотидни сонди при PCR-SSOP) опре-
делят алели, които нямат серологичен еквива-
лент. Така напр. има PCR-SSP смес, с която се
определят алелите на група B70 (B*1503, 1509,
1510, 1518, 1537, 1546, 1551), но също могат да се
амплифицират следните недефинирани сероло-
гични алели: B*1523, 1529, 1537, 1547, 1549, 1551—
1554. Възможността молекулярно-генетичните
данни относно B*15 и B*40 подгрупите да се
преведат на езика на серологията значително
улеснява комуникацията между клиницисти и
имунолози-имуногенетици.
IV.5.3.HLA-DRB1, -DQB1 типизиране
В рамките на ТДФ по правило е достатъчно
молекулярно генетично HLA-DRB1, -DQB1
типизиране с ниска разделителна способност
(приложение № 4), както при първоначалното
изследване, така и при потвърждаващото типи-
зиране, а в рамките на РТДФ същото е доста-
тъчно само при първоначалното изследване.
Ако ниската разграничителност не позволява
еднозначно решение, напр. за HLA хомозигот-
ност на пациента, е необходимо HLA типизира-
не с по-висока разрешителна способност.
Преди започване на ТДР е необходимо HLA-
DRB1, -DQB1 типизиране на пациента с висока
разделителна способност (приложение № 4).
Потвърждаващото типизиране в рамките на
РТДФ и ТДР се извършва чрез методи с висока
разделителна способност.
На всяка лаборатория се препоръчва да из-
вършва типизиране чрез PCR-SSP или PCR-
SSOP метод, чрез които да се определят всички
публикувани алели и което да насочи към SBT
метод, в случай на неразграничима алелна ком-
бинация или възможно наличие на нов алел.
При това на всяка лаборатория се дава право на
избор сама да развива своята стратегия за ти-
пизиране (напр. използване главно на PCR-SSP
или PCR-SSOР метод), да определя честите за
съответната популация алели и само при необ-
ходимост—по-рядко срещаните алели.
IV.6. Приемливи HLA различия
IV.6.1.Общи критерии за решение
В случай, че няма или в момента не е на
разположение HLA съвместим донор, може при
определени клинични обстоятелства да се при-
еме частично HLA съвместим донор. Решение-
то да се акцентира върху даден частично HLA
съвместим донор зависи от:
• степен на HLA различието: секвенционна
хомоложност на различните HLA гени, имуно-
логичния вектор в реакция на трансплантата
срещу гостоприемника GvH- и/или реакция на
гостоприемника срещу присадката HvG-направ-
ление (напр. налице е констелация: пациент
HLA-В27 хомозиготен / донор HLA-В27, -В44
хетерозиготен за HLA-В локус—няма несъвмес-
тимост в GvH-направление, но има 1 несъвмес-
тимост в HvG-направление),
• основно заболяване и възраст на пациента,
• съпровождащи пациента заболявания,