Държавен вестник, бр. 81, 2010 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  81
Конституционният съд не споделя тезата на 
народните представители, че основанието на 
контрола по чл. 30, ал. 1 ЗРАСРБ е в подзаконов 
акт. Факт е, че атакуваният закон определя 
кой орган ще упражнява контрол в материята, 
до която този контрол се отнася. Проблемът, 
който поставя чл. 30, ал. 1 ЗРАСРБ, не е за 
основанието, а за обхвата на контрола, който 
държавата упражнява върху придобиването на 
научни степени и заемането на академични 
длъжности. Законът ограничава контролните 
правомощия на държавата единствено до спаз­
ването на единните държавни изисквания, но 
не и до нарушаването на „конкретните условия 
и ред за придобиването на научни степени и 
заемането на академични длъжности“, както 
определя чл. 1, ал. 3 ЗРАСРБ. Законодателят е 
предоставил на висшите училища и на научни­
те организации в своите правилници правото 
да уредят някои аспекти на тези процедури, 
но не допуска министърът на образованието, 
младежта и науката да упражнява контрол 
за спазването на тези правилници. Подобно 
нормативно решение, което е заложено в 
чл. 30, ал. 1 ЗРАСРБ, влиза в противоречие с 
чл. 53, ал. 6 от Конституцията, доколкото той 
изисква от държавата да упражнява контрол 
върху дейността на висшите училища, а придо­
биването на научни степени и научни звания 
според философията на Закона за развитието 
на академичния състав в Република България, 
за разлика от отмененото законодателство, е 
въпрос, с който тъкмо те трябва непосред­
ствено да се ангажират. Ограничаването на 
контрола на държавата върху спазването на 
единните държавни изисквания не може да се 
оправдае с желанието тя да зачита академич­
ната автономия на висшите училища. Защото 
с нея не би следвало да се оправдава нару­
шаването на правила, които са създадени от 
самите висши училища, и държавата не може 
да абдикира от онова, което Конституцията 
изрично є възлага с аргумента, че спазването 
на създадените от висшите училища правила 
е техен вътрешен въпрос.
Ограничението, което въвежда чл. 30, 
ал. 1 ЗРАСРБ, следва да бъде отхвърлено и 
на друго основание. Сам Законът за разви­
тието на академичния състав в Република 
България въвежда определени изисквания по 
отношение придобиването на научни степени 
и заемането на академични длъжности и няма 
разумно основание при наличието на чл. 53, 
ал. 6 от Конституцията министърът да не бъде 
оторизиран да упражнява контрол как тези 
положения на закона се изпълняват. 
Академичната автономия е напълно съв­
местима с правилото на чл. 53, ал. 6 от 
Конституцията. Държавата не се занимава 
пряко в дейността по придобиване на научни 
степени и заемане на академични длъжности, 
но действията по установяване съответствието 
между фактическото положение и предписано­
то в закона, единните държавни изисквания и 
правилниците на висшите училища и научните 
организации остават нейно задължение да го 
уреди със закон. 
Въобще ограничаването на обхвата на кон­
трол върху придобиването на научна степен 
и заемането на академично звание, който 
придобива особено значение в контекста на 
децентрализация на тези процедури съгласно 
формулировката на чл. 1, ал. 2, т. 1 ЗРАСРБ, 
според Конституционния съд представлява 
недопустимо отклонение от задължение, което 
Конституцията установява в чл. 53, ал. 6 за 
държавата. Ето защо разпоредбата на чл. 30, 
ал. 1 ЗРАСРБ следва да бъде обявена за про­
тивоконституционна.
Някои от заинтересованите страни по­
сочват, че така формулираната разпоредба 
на чл. 30, ал. 1 ЗРАСРБ всъщност създава 
допълнителна възможност за контрол и той 
не изключва контрола, който други специал­
ни закони, свързани с висшето образование, 
предвиждат. Този довод е неприемлив, защото 
игнорира основно изискване към нормативната 
регламентация, и по-специално обществени­
те отношения от една и съща област да се 
уреждат с един и същ нормативен акт, а не в 
няколко нормативни акта от същата степен 
(чл. 10 от Закона за нормативните актове). 
Законът следователно трябва да предлага 
пълна уредба на материята, до която се от­
нася. Регламентацията във връзка с контрола 
върху процедурите за придобиване на научни 
степени и заемане на академични длъжности 
не може да бъде разпределяна, защото други­
те закони в сферата на висшето образование 
имат собствен предмет и не покриват целия 
набор от отношенията, предмет на Закона за 
развитието на академичния състав в Репуб­
лика България. 
Колкото до останалата част от разпоредбата 
на чл. 30 ЗРАСРБ, в нея се уреждат аспекти на 
процедурата по осъществяване на контрол за 
открити и неприключили процедури за заемане 
на академични длъжности или придобиване 
на научна степен. В искането не се изтъкват 
доводи за тяхната противоконституционност. 
Конституционният съд също не намира в 
тях някакво противоречие с принципите и 
нормите на Конституцията. 
12. Според чл. 34, ал. 5 ЗРАСРБ решени­
ята на Арбитражния съвет по този закон не 
подлежат на съдебен контрол. Законът за раз­
витието на академичния състав в Република 
България предоставя на Арбитражния съвет 
към НАОА точно определени правомощия, 
които притежават белезите на правораздава­
не. По-конкретно той трябва да разрешава в 
качеството си на независим и самостоятелен 
орган правни спорове след сезиране и при 
спазването на определено състезателно про­
изводство. Вън от съмнение е, че неговата 
дейност ще се свързва с разрешаването на 
конкретни правни спорове, защото ще трябва 
да установи какво казват действащите правни