Държавен вестник, бр. 23, 2007 г., стр. 31

Б Р О Й  23
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  31
специфичният Treponema потвърдителен тест е
негативен. Донор, при когото Treponema специ-
фичен тест е позитивен, изисква задълбочена оцен-
ка на риска за определяне на приемливостта за
клинична употреба.
10.4. При някои обстоятелства се провеждат
допълнителни изследвания в зависимост от меди-
цинската документация на донора и характерис-
тиките на дарените тъкани и клетки (например
RhD, HLA, malaria, CMV, toxoplasma, EBV,
Trypanosoma cruzi).
10.5. Задължителни общи изисквания за опре-
деляне на биологични маркери.
10.5.1. Изследванията се провеждат от акреди-
тирани лаборатории, като се използват медицин-
ски изделия за ин витро диагностика с СЕ марка.
Методиката за провеждане на медицинските из-
следвания трябва да бъде научно утвърдена и да
отговаря на изискванията на медицинския стан-
дарт “Клинична лаборатория”.
10.5.2. Медицинските изследвания се провеж-
дат със серум или плазма. Не се допуска изследва-
не на други течности или секрети, освен когато са
специално проверени клинично чрез използване
на научно утвърдени тестове.
10.5.3. Когато потенциалният донор е загубил
кръв и е осъществена инфузия на кръв или кръвни
съставки, колоиди или кристалоиди, изследване-
то на кръвта може да бъде невалидно заради хе-
модилуция на пробата. За установяване на степен-
та на хемодилуция се прилага съответният алгори-
тъм, ако кръвта, кръвните съставки и/или колои-
ди са вливани през последните 48 часа преди смърт-
та или ако кристалоидите са вливани в последния
час преди смъртта.
10.5.3.1. Лечебните заведения, които работят с
тъкани/клетки не трябва да ги приемат, когато из-
следванията на донорите са проведени при разреж-
дане на плазмата или серума повече от 50 %, освен
когато методиката на изследване е утвърдена за това
или ако е налична проба, взета преди разреждането.
10.5.4. Кръвните проби се вземат колкото е
възможно по-скоро след смъртта и във всички
случаи не по-късно от 24 часа след това.
11. Абсолютните медицински контраиндикации
за донорство включват:
11.1. неизвестна причина за смъртта;
11.2. положителни резултати от изследванията
по т. 9 и/или други данни за носителство на HIV
или Хепатит В/С;
11.3. данни за прекарано или активно онколо-
гично заболяване, с изключение на базоцелуларен
карцином на кожата и ин-ситу карцином на ший-
ката на матката;
11.4. тежки системни инфекции, които не са
лекувани или са от непознат произход;
11.5. заболявания, предизвикани от приони или
бавно действащи вируси, включително болестта
на Кройцфелд-Якобс;
11.6. прогресивна деменция или дегенеративни
неврологични заболявания, както и заболявания с
неизвестен произход;
11.7. проведено лечение с хормони, получени от
човешка хипофиза и/или присадени очни тъкани и/
или дура матер, както и проведени неврохирургич-
ни интервенции, за които няма документация;
11.8. данни за хронични системни автоимунни
заболявания;
11.9. присадени животински органи или тъкани;
11.10. проведени ваксинации с жива атенюира-
на вирусна ваксина, когато има риск да бъде пре-
дадено заболяване на реципиента;
11.11. установена експозиция на токсични суб-
станции, които могат да бъдат предадени на реци-
пиента и да предизвикат интоксикация.
12. Относителна контраиндикация за донорст-
во е установено рисково поведение на донора, свър-
зано с повишен риск от заразяване с особено опас-
ни трансмисивни инфекции.
13. За всеки донор се прави специфична оценка
на органите и тъканите в зависимост от тяхното
състояние.
13.1. Специфични критерии, при наличието на
които не се допуска вземане на бъбрек:
13.1.1. артериална хипертония над III степен по
NYHA, предизвикала необратими съдови промени;
13.1.2. захарен диабет с доказана макро- и мик-
роангиопатия;
13.1.3. стойности на урея и протеинурия, които
определят увредена бъбречна функция;
13.1.4. тежки специфични бъбречни заболява-
ния, поликистоза, тубуло- интерстициален нефрит,
гломерулонефрит, туберкулоза и други водещи до
тежки увреждания, доказани с биопсия;
13.1.5. креатинин над 300 mmol/l;
13.1.6. тежки нелекувани инфекциозни заболя-
вания, засягащи бъбреците (пиелонефрит и др.);
13.1.7. усложнена калкулоза, довела до увреж-
дане на бъбречния паренхим;
13.1.8. анатомични аномалии, които могат да
възпрепятстват трансплантацията;
13.1.9. тежка стеноза на бъбречната артерия;
13.1.10. тежка травматична увреда на бъбрека;
13.1.11. след преценка от медицинския екип,
който извършва вземането, могат да бъдат взети
предвид и допълнителни критерии.
13.2. Специфични критерии, при наличие на
които не се допуска вземане на черен дроб:
13.2.1. вирусни заболявания, засягащи черно-
дробния паренхим;
13.2.2. паразитни заболявания, засягащи чер-
нодробния паренхим;
13.2.3. чернодробна цироза с алкохолна или
друга етиология;
13.2.4. чернодробна стеатоза;
13.2.5. хепатолентикуларна дегенерация или
други заболявания, засягащи паренхима;
13.2.6. мастна дегенерация, фиброза и тежки
анатомични аномалии;
13.2.7. стойности на ензимите, свързани с чер-
нодробната функция, които показват тежко необ-
ратимо увреждане на черния дроб;
13.2.8. напреднал стадий на портална хипер-
тония;
13.2.9. тежки травматични увреждания;
13.2.10. след преценка от медицинския екип,
който извършва вземането, могат да бъдат взети
предвид и допълнителни критерии;
13.2.11. за оценка състоянието на чернодроб-
ния паренхим се прави биопсия.
13.3. специфични критерии, при наличие на
които не се допуска вземане на сърце: