Държавен вестник, бр. 51, 2000 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  51
те”, чл. 107, ал. 2 в частта му “по искане на ли-
цата, притежаващи правото на собственост
върху него” от същия закон като противореча-
щи на чл. 18, ал. 1; чл. 19, ал. 2 и чл. 35, ал. 1 от
Конституцията.
Според вносителите надводен или подво-
ден кораб, въоръжен с конвенционално, ядре-
но или друго оръжие е “Чужда войска” по сми-
съла на основния закон и само Народното съб-
рание на основание чл. 84, т. 11 от Конститу-
цията може да разрешава на такива кораби да
влизат във вътрешните морски води и приста-
нищата на Република България. Поради това
вносителите считат, че оспорените разпоред-
би от ЗМПВВППРБ, които предоставят право
на Министерския съвет да издава такива ре-
шения, са противоконституционни.
В искането е изразено разбирането, че
крайбрежната плажна ивица, обявена за изклю-
чителна държавна собственост с чл. 18, ал. 1
от Конституцията, включва цялата крайбреж-
на брегова ивица на Република България. За-
това според авторите на искането разпоредби-
те на чл. 94, ал. 1 и чл. 107, ал. 2 ЗМПВВППРБ,
допускащи собственици на пристанища да бъ-
дат не само държавата, но и всякакви други
физически и юридически лица, противоречат
на Конституцията.
С определение от 27 април 2000 г. Консти-
туционният съд е допуснал искането за раз-
глеждане по същество и конституирал като
заинтересувани страни Народното събрание,
президента, Министерския съвет, министъра
на транспорта и съобщенията, министъра на
отбраната, министъра на вътрешните работи
и министъра на регионалното развитие и бла-
гоустройството.
Постъпили са писмени становища от Народ-
ното събрание, изготвено от Комисията по ико-
номическата политика, Министерския съвет,
министъра на транспорта и съобщенията, ми-
нистъра на отбраната, министъра на вътреш-
ните работи и министъра на регионалното раз-
витие и благоустройството.
В становищата си Народното събрание,
Министерският съвет, министърът на транспор-
та и съобщенията и министърът на вътрешните
работи поддържат, че искането е изцяло неос-
нователно, като се позовават на решения на
Конституционния съд, включително тълкува-
телни. Становището на министъра на отбрана-
та е само за чл. 8, ал. 1; чл. 11, ал. 1; чл. 12; чл. 13,
т. 1 и чл. 72, ал. 3 ЗМПВВППРБ относно разре-
шителния режим за пребиваване на чужди войс-
ки на територията на страната. Становището
на министъра на регионалното развитие и бла-
гоустройството е за чл. 94, ал. 1 и чл. 107, ал. 2
от същия закон, допускащи възможността ня-
кои пристанища да не бъдат държавна собстве-
ност, а такава на други правни субекти. В тези
две становища се поддържа, че посочените в
тях разпоредби не са противоконституционни.
Конституционният съд, като обсъди съобра-
женията, развити в искането и в становищата
на заинтересуваните страни, като проучи сте-
нографските протоколи от пленарните заседа-
ния на Седмото Велико Народно събрание при
обсъждането на чл. 18, ал. 1 от Конституцията,
приема следното:
I
С чл. 8, ал. 1; чл. 11, ал. 1 и чл. 72, ал. 3
ЗМПВВППРБ се предоставя на Министерския
съвет право да разрешава на чуждестранни во-
енни или подводни кораби, снабдени с конвен-
ционално или ядрено оръжие, да влизат във
вътрешните води и да посещават с мирна (нево-
енна) цел откритите пристанища и рейдове по
Черно море и р. Дунав.
Вносителите считат, че тези разпоредби
противоречат на чл. 84, т. 11 от Конституци-
ята, според която Народното събрание разре-
шава пребиваването на чужди войски на те-
риторията на страната или преминаването им
през нея. Предоставянето на изпълнителната
власт права, които са в компетенциите на
парламента, се сочи от вносителите като на-
рушение на чл. 1, ал. 1 от основния закон,
прогласяващ България за Република с парла-
ментарно управление.
Конституционният съд с Решение № 6 от 12
юли 1994 г. по к.д. № 6 от 1994 г. е дал тълкува-
не на чл. 84, т. 11 от Конституцията относно пре-
биваването на чужди войски на територията на
страната или преминаването им през нея.
В мотивите на решението е посочено, че
разрешителното правомощие на Народното
събрание по чл. 84, т. 11 от Конституцията е
част от група негови правомощия, обединени
от общата цел за опазването на суверенитета
и териториалната цялост на България, като
обявяване на война, сключване на мир, обя-
вяване военно или друго извънредно положе-
ние, ратифициране и денонсиране междуна-
родните договори с политически или военен
характер, коригиране на границата на Репуб-
лика България. Висшите ценности на сувере-
нитета и териториалната цялост на държава-
та могат да бъдат застрашени, когато преби-
ваването или преминаването на чужди войс-
ки има военен или военно-политически харак-
тер, преследва военни цели, осигурени с воен-
ни средства. Голямата значимост на защита-
ваните интереси и ценности изисква в такива
случаи разрешение да се дава от Народното
събрание. Както е пояснено в същото реше-
ние на съда, конституционният законодател с
чл. 84, т. 11 от основния закон не е искал да
натовари парламента да дава разрешения за
допускане на чужди войски на българска те-
ритория във всички възможни индивидуал-
ни случаи без оглед на целите и характера на
пребиваването или преминаването. Когато те
имат невоенен (мирен) характер, целта им е