Държавен вестник, бр. 57, 2019 г., стр. 3

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
Народният суверенитет, прокламиран в 
чл. 1, ал. 2 от Конституцията, е основопола-
гащ принцип за държавното устройство на 
България като република с парламентарно 
управление. Това значение на народния су-
веренитет, съгласно който цялата държавна 
власт произтича от народа, е потвърждавано 
неотклонно в практиката на Конституционния 
съд – Решение № 5 от 2001 г., Решение № 11 
от 2009 г., Решение № 4 от 2010 г. и др. Във 
връзка с принципа на народния суверенитет 
Конституцията в чл. 11, ал. 3 дефинира същ-
ността и предназначението на политическите 
партии като посредник при практическото 
осъществяване на народовластието.
Конституционната роля на политическите 
партии повелява те да не служат на други 
интереси, а на интересите на народа – суве-
рен. С § 2, т. 2, буква „а“ и т. 3 от ЗИЗДБ, 
които предвиждат финансиране на партиите 
от юридически лица и еднолични търговци, 
това конституционно изискване не е изпъл-
нено. Волята, която формират търговските 
дружества и едноличните търговци, е насочена 
към тяхната дейност с цел печалба. Затова и 
тяхната воля да даряват партиите не може да се 
основава на убеждения, а ще е детерминирана 
от икономическите им интереси. Неслучайно 
чл. 11, ал. 3 от Конституцията изрично посочва 
само гражданите като субекти, чиято воля 
формират и изразяват политическите партии. 
В този смисъл възможността юридически лица 
и еднолични търговци да правят дарения в 
полза на политически партии трудно може 
да намери опора в Конституцията.
Преди изменението с § 2 от ЗИЗДБ на чл. 23 
от Закона за политическите партии позволени 
дарения в полза на партиите бяха само такива 
от физически лица, и то – с определен мак-
симален размер. С § 2, т. 2, 3 и 9 от ЗИЗДБ 
не се предвиждат максимални размери за 
даренията, независимо дали са направени от 
физически или юридически лица. Даренията 
от търговски дружества и еднолични търгов­
ци несъмнено са акумулирани от стопанска 
дейност, което легализира финансирането на 
партиите със средства от такава дейност. Така 
политическите партии, вместо да изпълняват 
конституционно отредената им роля да работят 
за управление на държавата според волята на 
народа, закономерно се обвързват с печалбата 
на определени търговци, част от която ще се 
връща обратно под формата на дарения. По 
този начин се подменя интересът, в името на 
който политическите партии осъществяват 
дейността си. Накърнени са конституционните 
основи на българската политическа система. 
На фона на приетите правила за финансира-
не на политическите партии чл. 1, ал. 2 от 
Конституцията, който прогласява, че цялата 
власт произтича от народа, стои изтикан в 
ъгъла и звучи само като наивен лозунг.
Претворената в закона концепция на „ши-
роко отворени врати“ за дарения не е съче-
тана с достатъчно механизми за прозрачност 
и контрол, които да пресекат зависимостите 
между политическите партии и техните да-
рители. Това несъмнено създава нова обилна 
хранителна среда за корупция. Неясно е как с 
приетия закон българският парламент отгова-
ря на европейските изисквания на Препоръка 
Rec (2003)4 на Комитета на министрите (Съвет 
на Европа) относно общите правила срещу 
корупцията при финансирането на политиче-
ските партии и предизборните кампании. В 
Препоръката се посочва, че държавата трябва 
да осигури подкрепа за политическите партии 
на базата на обективни, справедливи и разумни 
критерии (чл. 1). По отношение на даренията 
следва да съществуват мерки, насочени към 
ограничаване или забрана на даренията от 
юридически лица, които предоставят стоки 
или услуги за която и да е публична админи-
страция (чл. 5, буква „б“). Препоръчва се и 
забрана за юридически лица, контролирани от 
държавата, или за други обществени органи 
да извършват дарения за политически партии 
(чл. 5, буква „в“). Сходни са и ограниченията 
по отношение на европейските политиче-
ски партии, предвидени с Регламент (ЕС, 
ЕВРАТОМ) № 1141/2014 на Европейския пар-
ламент и на Съвета от 22 октомври 2014 г. 
относно статута и финансирането на европей-
ските политически партии и на европейските 
политически фондации. В тази връзка искам да 
подчертая, че принадлежността към европей-
ското семейство на демократични държави се 
доказва не с декларации, а с реални действия 
и правила, каквито няма в приетия закон.
Политическият плурализъм по чл. 11 от 
Конституцията е сред основните принципи, 
върху които е изграден конституционният 
модел на българската държава (Решение № 7 
от 1996 г., Решение № 3 от 2003 г., Решение 
№ 3 от 2004 г., Решение № 8 от 2005 г., Ре-
шение № 14 от 2013 г. и др.). Плурализмът, а 
и задължението на държавата по чл. 4, ал. 2 
от Конституцията изискват да има законова 
възможност различни партии да посредничат 
в изразяването на идеите от целия спектър 
на обществото. Това изискване не може да 
се изпълни чрез даването на превес на фи-
нансиране от нелимитирани дарения. Тези 
дарения няма да бъдат насочени пропорцио-
нално към всички партии, а само към тези, 
за които дарителите са преценили. Очаквано 
е даренията от юридически лица и еднолични 
търговци да се насочат към политическите 
партии във властта, тъй като те участват във 
формирането и провеждането на държавната 
политика, както и в разпределението на пуб-
личните ресурси.