Държавен вестник, бр. 68, 2002 г., стр. 40

С Т Р .  40
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  68
2. Никое лице не може да бъде съдено от
друг съд за престъпление, отнесено в съответс-
твие с чл. 5, за което лицето вече е осъдено или
оправдано от Съда.
3. Никое лице, което е съдено от друг съд за
деяние, забранено от чл. 6, 7 или 8, не може да
бъде съдено от Съда за същото престъпление,
освен ако производството в другия съд:
(a) е било проведено с цел това лице да бъде
предпазено от наказателна отговорност за прес-
тъпления от компетентността на Съда; или
(b) не е било проведено независимо и без-
пристрастно в съответствие с нормите за редо-
вен процес, признати от международното пра-
во, и е проведено по начин, който при конкрет-
ните обстоятелства не съответства на намере-
нието лицето да бъде изправено пред съд.
Член 21
Приложимо право
1. Съдът прилага:
(a) на първо място, този статут, елементите
на престъпленията и своя Правилник за проце-
дурата и доказването;
(b) на второ място, когато е възможно, при-
ложимите договори и принципите и правилата
на международното право, включително уста-
новените принципи на международното право
на въоръжените конфликти;
(c) в противен случай—общите принципи,
които Съдът извлича от националните закони
в правните системи по света, включително при
нужда националните закони на държавите, ко-
ито обикновено биха имали юрисдикция спря-
мо престъплението, при условие, че тези прин-
ципи не са несъвместими с този статут, с меж-
дународното право и с международно призна-
тите норми и стандарти.
2. Съдът може да прилага принципи и правни
норми, тълкувани в предходните му решения.
3. При прилагането и тълкуването на право-
то в съответствие с този член трябва да бъдат
спазвани международно признатите права на
човека и да не се прави неблагоприятна разли-
ка поради причини, свързани с пол, в съответ-
ствие с определението по чл. 7, ал. 3, възраст,
раса, цвят на кожата, език, религия или вяра,
политически или други убеждения, национален,
етнически или обществен произход, материал-
но положение, рождение или друг статус.
ЧАСТ 3. ОБЩИ ПРИНЦИПИ
НА НАКАЗАТЕЛНОТО ПРАВО
Член 22
Nullum crimen sine lege
1. Никое лице не носи наказателна отговор-
ност по този статут, освен ако при извършване-
то му съответното деяние съставлява престъп-
ление от компетентността на Съда.
2. Определението за престъпление се тълку-
ва ограничително и не може да бъде разширя-
вано по аналогия. При неяснота определението
се тълкува в полза на лицето, което е разслед-
вано, наказателно преследвано или осъдено.
3. Този член не засяга квалифицирането на
никое деяние като наказуемо според междуна-
родното право, независимо от този статут.
Член 23
Nulla poena sine lege
Лице, осъдено от Съда, може да бъде нака-
зано само в съответствие с този статут.
Член 24
Недопустимост на обратното действие
по отношение на лицата
1. Никое лице не може да носи наказателна
отговорност по този статут за деяние, извърше-
но преди влизането на статута в сила.
2. Когато правото, приложимо към опре-
делено дело, бъде изменено преди постано-
вяването на окончателна присъда, прилага
се правото, по-благоприятно за лицето, кое-
то е разследвано, наказателно преследвано
или осъдено.
Член 25
Лична наказателна отговорност
1. Съдът има юрисдикция спрямо физичес-
ките лица в съответствие с този статут.
2. Лице, което извърши престъпление от
компетентността на Съда, носи лична отговор-
ност и подлежи на лично наказание в съответ-
ствие с този статут.
3. В съответствие с този статут едно лице
носи наказателна отговорност и подлежи на
наказание за престъпление от компетентност-
та на Съда, ако това лице:
(a) извърши такова престъпление самостоя-
телно, заедно с другиго или чрез другиго, неза-
висимо от това дали другото лице е наказател-
но отговорно;
(b) нареди, настоява или склони към извър-
шването на такова престъпление, което наис-
тина е извършено или за което е извършен опит;
(c) с цел улесняване извършването на такова
престъпление помага или по друг начин съдейст-
ва при извършването или при опита за извърш-
ването му, включително чрез предоставяне на
средства за извършването;
(d) по друг начин допринася за извършване-
то или опита за извършване на такова престъп-
ление от група лица, които действат с обща цел.
Приносът трябва да бъде умишлен и:
(i) да бъде осъществен с цел подпомагане на
престъпната дейност или постигане престъп-
ната цел на групата, когато тази дейност или
цел включва извършването на престъпление от
компетентността на съда; или
(ii) да бъде осъществен със знанието, че гру-
пата възнамерява да извърши престъплението;
(e) по отношение на престъплението гено-
цид пряко и публично подтиква други да извър-
шват геноцид;