Държавен вестник, бр. 68, 2014 г., стр. 58

СТР.  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  68
Ледена оцетна киселина, 27,5 g.
Деминерализирана вода за получаване на 
краен обем от 1 l.
5.2.2.7. Солна киселина, 3 М разтвор в мета­
нол (т. 5.2.2.3), приготвен непосредствено преди 
употреба.
5.2.2.8. 1-метил-3-нитро-1-нитрозогуанидин.
5.2.2.9. Натриев хидроксид, 5 М разтвор.
5.2.2.10. Йод, 0,05 М стандартен разтвор.
5.2.2.11. Диетилов етер.
5.2.2.12. Разтвор на диазометан, приготвен от 
н-метил-н-нитрозотолуен-4-сулфонамид (Fieser, 
Reagents for Organic Synthesis (Wiley), 1967)
Полученият разтвор съдържа около 1,5 g ди­
азометан в 100 сm3 (ml) диетилов етер. Тъй като 
диазометанът е токсичен и твърде нестабилен газ, 
всички експерименти трябва да се провеждат в 
мощна камина и да се избягва използването на 
стъклария на шлиф (има специални комплекти 
за тази цел).
5.2.3. Апаратура
5.2.3.1. Стандартно лабораторно оборудване.
5.2.3.2. Апарат за получаване на диазометан за 
метилиране in situ (виж Fales, H.M., Jaouni, T.M. 
and Babashak, J.F., Analyt. Chem. 1973, 45, 2302).
5.2.3.3. Апаратура за предварително получа­
ване на диазометан (Fieser).
5.2.4. Приготвяне на пробата
В центрофужна епруветка от 50 сm3 (ml) се 
претегля достатъчно количество от пробата с 
точност 0,001 g, което да съдържа предполагаемо 
количество от 0,05 до 0,07 g меркаптооцетна 
киселина. 
Подкислява се с няколко капки солна ки­
селина (т. 5.2.2.2), за да се получи рН около 3.
Прибавят се 5 сm3 (ml) деминерализирана вода 
и 10 сm3 (ml) ацетатен буферен разтвор (т. 5.2.2.6).
Проверява се дали рН е около 5 с хартиен 
pH индикатор. След това се прибавят 5 сm3 (ml) 
разтвор на кадмиев диацетат (т. 5.2.2.4).
Изчаква се 10 min и след това се центрофу­
гира поне 15 min при 4000 rpm. Отстранява се 
бистрата течност, която може да съдържа не­
разтворими мазнини (в случай на кремообразни 
продукти). Тези мазнини не трябва да се бъркат 
с тиолите, които се събират като компактна 
маса на дъното на епруветката. Проверява се 
да няма утаяване при прибавяне на няколко 
капки разтвор на кадмиев диацетат (т. 5.2.2.4) 
към бистрата течност.
Ако при предварителната идентификация не 
е открито присъствие на редуциращи агенти, 
различни от тиолите, йодометрично се проверява 
дали присъстващите в бистрата течност тиоли 
не надхвърлят 6 до 8 % от първоначалното ко­
личество.
В центрофужната епруветка, съдържаща утай­
ката, се поставят 10 сm3 (ml) метанол (т. 5.2.2.3) 
и утайката се диспергира фино чрез разбъркване 
със стъклена пръчка. Отново се центрофугира 
поне 15 min при 4000 rpm. Бистрата течност се 
отлива и се проверява за отсъствие на тиоли.
Утайката се промива втори път по същия 
начин.
В същата епруветка се добавят:
а) 2 сm 3 (ml) разтвор на метилоктаноат 
(т. 5.2.2.5);
б) 5 сm3 (ml) солна киселина в метанол 
(т. 5.2.2.7).
Тиолите се разтварят напълно (малко нераз­
творимо вещество от пълнителя може да остане). 
Това е разтвор „С“.
С аликвотна част от този разтвор се проверява 
йодометрично дали съдържанието на тиоли е 
поне 90 % от това, получено по т. 5.1.
5.2.5. Метилиране
Метилирането се провежда или чрез процедура 
in situ (т. 5.2.5.1), или с предварително приготвен 
разтвор на диазометан (т. 5.2.5.2).
5.2.5.1. Метилиране in situ.
В апарата за метилиране (т. 5.2.3.2), съдържащ 
1 сm3 (ml) етер (т. 5.2.2.11), се въвеждат 50 µl раз­
твор „С“ и се метилира по методика (т. 5.2.3.2) с 
около 300 mg 1-метил-3-нитро-1-нитрозогуанидин 
(т. 5.2.2.8). След 15 min (етерният разтвор трябва 
да е жълт, което показва излишък от диазометан) 
разтворът на пробата се прехвърля в шишенце 
от 2 сm3 (ml) с херметична запушалка. Оставя 
се в хладилник за една нощ. Едновременно се 
метилират две проби.
5.2.5.2. Метилиране с предварително приготвен 
разтвор на диазометан.
В колба със запушалка от 5 сm3 (ml) се поставя 
1 сm3 (ml) разтвор на диазометан (т. 5.2.2.12) и 
след това 50 µl разтвор „С“. Оставя се за една 
нощ в хладилник.
5.2.6. Приготвяне на стандарта
Приготвя се стандартен разтвор от меркапто­
оцетна киселина (т. 5.2.2.1) с позната концентра­
ция, съдържащ около 0,06 g чиста меркаптооцетна 
киселина (т. 5.2.2.1) в 2 сm3 (ml).
Това е разтвор „Е“.
Утаява се, проверява се и се метилира, както 
е описано в т. 5.2.4 и т. 5.2.5.
5.2.7. Газхроматографски условия
5.2.7.1. Колона
Тип – неръждаема стомана.
Дължина – 2 m.
Диаметър – 3 mm.
5.2.7.2. Пълнеж 20 % ди деци лфта лат/
Chromosorb WAW, 80 до 100 mesh.
5.2.7.3. Детектор
Пламъчнойонизационен. Подходяща чувст­
вителност за електрометъра на пламъчнойони­
зационния детектор е 8 х 10-10 А.
5.2.7.4. Газове
Газносител – азот.
Налягане – 2,2 bar.
Дебит на потока – 35 сm3 (ml)/min.
Допълнителен газ – водород.
Налягане – 1,8 bar.
Дебит на потока – 15 сm3 (ml)/min.
Захранване на детектора – както е посочено 
от производителите на апарата.
5.2.7.5. Температурни условия
Инжектор – 200 °С
Детектор – 200 °С
Колона – 90 °С.
5.2.7.6. Скорост на хартията на самописеца: 
5 mm/min.
5.2.7.7. Количество за инжектиране: 3 µl. 
Правят се пет инжектирания.