Държавен вестник, бр. 91, 2002 г., стр. 85

Б Р О Й  91
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  85
4.11. 3,4,4ґ-Трихлорокарбанилид/триклокарбан/
4.12. 4,4ґ-Дихлоро-3-/трифлуорометил/карбанилид/
халокарбан/
5. Апаратура
5.1. Стандартно лабораторно оборудване
5.2. Високо ефективен течен хроматограф с УВ де-
тектор с варираща дължина на вълната
5.3. Аналитична колона: неръждаема стомана, дъл-
жина—30 сm; вътрешен диаметър—4 mm; напълнена с
µ-Bondapack С18, 10 µm или подобен.
5.4. Ултразвукова вана
6. Идентификация
6.1. Подготовка на пробата: претеглят се около 0,5 g
от пробата с точност 0,001 g в 10 cm3 (ml) мерителна
колба и се долива до марката с разтворител I (4.5.1).
Колбата се поставя в ултразвукова вана (5.4) за 10 min.
Разтворът се филтрува или центрофугира. Филтратът
се отделя за хроматографски анализ.
6.2. Хроматография
6.2.1. Градиент на подвижната фаза
Време
Разтворител I
Разтворител II
(min)
 ( % V/V) (4.5.1)
( % V/V) (4.5.2)
0
50
50
15
65
35
30
65
35
45
50
50
6.2.2. Скорост на потока на подвижната фаза (6.2.1)
до 1,5 cm3 (ml)/min и температура на колоната до 35 °С.
6.2.3. Дължина на вълната на детектора—264 nm.
6.2.4. Инжектират се 10 µl от всеки стандартен раз-
твор (4.10) и се записват хроматограмите им.
6.2.5. Инжектират се 10 µl от разтвора на пробата
(6.1) и се записва хроматограмата.
6.3. Идентифицира се присъствието на хексамидин,
дибромохексамидин, дибромопропамидин или хлорхек-
сидин, като се сравняват времената на задържане на
записаните пикове в 6.2.5 с тези, получени от стандар-
тните разтвори в 6.2.4.
7. Определяне
7.1. Подготовка на стандартни разтвори. Използва
се един от консервантите (4.6 до 4.9), който липсва в
мострата, като вътрешен стандарт. Ако това не е въз-
можно, препоръчва се да се използва триклокарбан (4.11)
или халокарбан (4.12).
7.1.1. Изходен разтвор на консерванта—0,05 % (М/
V), идентифициран в 6.3, в разтворител I (4.5.1).
7.1.2. Изходен разтвор на консерванта—0,05 % (М/
V), избран като вътрешен стандарт, в разтворител I (4.5.1).
7.1.3. За всеки идентифициран консервант се при-
готвят 4 стандартни разтвора, като се отмерват в серия
от 10 сm3 (ml) мерителни колби подходящи количества
от изходния разтвор на идентифицирания консервант
(7.1.1) и подходящи количества от изходния разтвор на
вътрешния стандарт (7.1.2) според долната таблица.
Всяка колба се долива до необходимия обем с разтво-
рител I (4.5.1) и се разбърква.
Стандартен
Вътрешен
Изходен разтвор на
разтвор
стандартен
идентифицирания
изходен разтвор
 консервант
добавени
добавени сm3 (ml)
сm3 (ml)
µg/cm3 (ml)
(7.1.2)
(7.1.1)
(*)
I
1,0
0,5
25
II
1,0
1,0
50
III
1,0
1,5
75
IV
1,0
2,0
100
(*) Тези стойности са дадени като индикация и отго-
варят на концентрациите на идентифицираните консер-
ванти в приготвените стандартни разтвори, изхождайки
от изходния разтвор, съдържащ точно 0,05 % от иденти-
фицирания консервант.
7.2. Подготовка на пробата
7.2.1. Претегля се около 0,5 g (р) с точност 0,001 g от
пробата в мерителна колба 10 cm3 (ml), добавят се
1,0 cm3 (ml) от вътрешния стандартен разтвор (7.1.2) и
6 cm3 (ml) от разтворител I (4.5.1) и се разбърква.
7.2.2. Колбата се поставя в ултразвукова вана (5.4)
за 10 min. Охлажда се. Долива се до необходимия обем
с разтворител I и се разбърква. Центрофугира се или се
филтрува през нагъната филтърна хартия. Събира се
горната фаза или филтратът за хроматографиране.
7.3. Хроматография
7.3.1. Градиентът на подвижната фаза, скоростта на
потока, температурата на колоната и дължината на
вълната на детектора на HPLC (5.2), са както е препо-
ръчано при етап идентификация (6.2.1 до 6.2.3).
7.3.2. Инжектират се 10 µl от разтвора на пробата
(7.2.2) и се измерват пиковите площи. Повтаря се про-
цесът с инжектиране на 10 µl от разтвора на пробата,
докато се получат постоянни резултати. Изчислява се
съотношението на пиковата площ, получена от анали-
зираната проба, с пиковата площ, получена от вътреш-
ния стандарт.
7.4. Калибриране
7.4.1. Инжектират се 10 µl от всички стандартни
разтвори (7.1.3) и се измерват пиковите площи.
7.4.2. За всеки стандартен разтвор (7.1.3) се изчис-
лява съотношението на пиковите площи на хексамиди-
на, дибромохексамидина, дибромопропамидина или
хлорхексидина спрямо пиковата площ на вътрешния
стандарт. Начертава се стандартна крива, като на ор-
динатата се нанасят тези съотношения, а на абсциса-
та—съответните концентрации на идентифицираните
консерванти в стандартните разтвори, в µg/cm3 (ml).
7.4.3. От стандартната крива (7.4.2) се отчитат кон-
центрациите на идентифицираните консерванти, съот-
ветстващи на изчислените пикови площи в 7.3.2.
8. Изчисления
8.1.1.Съдържанието на хексамидин, дибромохекса-
мидин, дибромопропамидин или хлорхексидин в про-
бата като % (M/M) се изчислява по следната формула:
c
МW1
 % (M/M)= –––––– Ч ––– ,
1000 Ч p
МW2