Държавен вестник, бр. 94, 2013 г., стр. 54

СТР.  54	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  94
осигуряване на самоосигуряващите се лица, на 
лицата, работещи без трудово правоотношение 
или служебно правоотношение, на лицата по 
чл. 4, ал. 7, 8 и 9 и на лицата, изпратени на 
работа в чужбина от български работодател 
или с посредничество на българска органи-
зация. Жалбоподателката Теодора Георгиева 
Георгиева-Дачева е адвокат – самоосигурява-
що се лице. В това си качество тя е длъжна да 
спазва реда, предвиден с издадената наредба, 
а това е достатъчно основание да се приеме, 
че са засегнати нейните права и законни 
интереси, както и това, че с оспорената си 
част наредбата поражда за нея задължения.
Разгледана по същество, жалбата е и ос-
нователна.
Изричната делегация за издаване на Наред-
бата за общественото осигуряване на самооси-
гуряващите се лица, българските граждани 
на работа в чужбина и морските лица на 
Министерския съвет се намира в чл. 4, ал. 10 
от Кодекса за социално осигуряване (КСО). 
Именно тази законова разпоредба определя 
обхвата на наредбата и обществените отноше-
ния, които ще се регулират с нея. Цитираната 
норма предвижда, че редът за осигуряване 
на самоосигуряващите се лица, на лицата, 
работещи без трудово или служебно право-
отношение, на лицата по чл. 4, ал. 7, 8 и 9 и 
на лицата, изпратени на работа в чужбина от 
български работодател или с посредничест-
во на българска организация, се урежда от 
Министерския съвет по предложение на На-
ционалния осигурителен институт, т. е. става 
въпрос само и единствено за реда, по който 
ще се внасят осигурителните вноски – срок 
за изпълнение, кръг лица, които могат да из-
пълнят задължението, и т.н. Приложното поле 
на наредбата, заложено в чл. 4, ал. 10 КСО, 
изключва определянето на размера на осигу-
рителните вноски. Последното е обект на ре-
гулиране от законова разпоредба – чл. 6, ал. 2 
КСО, съгласно който доходът, върху който се 
дължат осигурителни вноски, включва всички 
възнаграждения, включително начислените и 
неизплатени или неначислените и други доходи 
от трудова дейност. Същият текст препраща 
към друг нормативен акт – Закона за бюджета 
на държавното обществено осигуряване,  в 
който са регламентирани в абсолютна стойност 
минималният и максималният осигурителен 
доход, върху който се определят дължимите 
вноски. При тълкуване на нормата се налага 
изводът, че самоосигуряващите се лица следва 
да внесат осигурителните си вноски върху 
реално получения осигурителен доход, ако 
той е в нормативно определените от чл. 6, 
ал. 2 КСО граници, като в противен случай 
вноски ще се дължат върху минималния или 
съответно максималния предвиден размер. 
С оспорения текст на НООСЛБГРЧМЛ  е 
разпоредено, че ако вноските са внесени 
след определено число на месеца, за избран 
осигурителен доход се счита минималният 
месечен размер на осигурителния доход за 
самоосигуряващото се лице, определен със 
Закона за бюджета на държавното обществе-
но осигуряване за съответната година. Тази 
разпоредба излиза извън приложното поле 
на наредбата и с нея се определя размерът 
на вноската на самоосигуряващите се лица в 
конкретно посочения случай. По този начин 
пропускането на определен срок е въздигнато 
от наредбата в основание за определяне на 
размера на дължимата вноска. 
В Кодекса за социално осигуряване не се 
съдържа изрична делегация правилата относно 
определяне размера на вноските на самооси-
гуряващите се лица да бъдат регулирани с 
подзаконов нормативен акт. Тези обществени 
отношения се регулират от кодекса, поради 
което обжалваният текст на наредбата е 
издаден при превишаване компетентността 
на органа, което е равнозначно на липса на 
такава. Министерският съвет е излязъл извън 
делегираните му съгласно разпоредбата на 
чл. 4, ал. 10 КСО правомощия, като по този 
начин е определил размера на вноската за 
самоосигуряващите се лица. Да прави това, 
съгласно чл. 6, ал. 2 КСО, е компетентен 
само титулярят на законодателната власт в 
Република България – Народното събрание.
С оглед горното наредбата в частта є по 
чл. 3, ал. 1, изречение последно като поста-
новена извън рамките на компетентността 
на издателя є ще следва да бъде обявена за 
нищожна. 
По изложените съображения и на основание 
чл. 193, ал. 1 АПК Върховният администра-
тивен съд, второ отделение,
Р Е Ш И :
Обявява за нищожна разпоредбата на чл. 3, 
ал. 1, изречение последно от Наредбата за 
общественото осигуряване на самоосигурява-
щите се лица, българските граждани на работа 
в чужбина и морските лица на Министерския 
съвет на Република България.
Решението подлежи на обжалване пред 
петчленен състав на Върховния администра-
тивен съд в 14-дневен срок от съобщаването 
му на страните.
Решението е оставено в сила с Решение 
на петчленен състав № 13574 от 17.10.2013 г. 
по адм. дело № 10451 от 2013 г. по описа на 
Върховния административен съд.
Председател:  
Георги Колев
7961