Държавен вестник, бр. 12, 2015 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
правило винаги е възможен и допустим. Само 
по изключение в случай на доказан недостиг на 
вътрешния пазар, който сериозно застрашава 
здравето и живота на българските граждани, 
регулаторният орган може да постанови отказ 
за извършване на износа, но търговецът на 
едро може незабавно да отправи ново уведом-
ление за износ при променена вече фактическа 
обстановка, респ. да поиска съдебна защита 
срещу отказа на административния орган. 
Въпреки възможността да се постанови 
отказ за износ на конкретен лекарствен пре-
парат при наличието на определени кумула-
тивно предвидени предпоставки намираме, че 
режимът не ограничава свободната стопанска 
инициатива и принципите на правовата дър-
жава. Даването на приоритет на вътрешния 
пазар пред външния няма стойност на огра-
ничаване на свободната стопанска иници-
атива. Касае се само до латентна мярка с 
временен характер, целяща премахване на 
дефицита на вътрешния пазар на конкретен 
лекарствен продукт, поставен при специален 
режим поради включването му в Позитивния 
лекарствен списък. 
След като законът предвижда уведомяване, 
а не отправяне на искане за износ, правил-
но законодателят е възприел мълчаливото 
съгласие за извършване на износа. От това 
обстоятелство по наше мнение не следват 
направените в решението изводи за „желание 
да се постигне резултат от очаквано бездейст-
вие на оторизиран държавен орган“. Именно 
бездействието на административния орган 
е същността на мълчаливото съгласие и то 
е възприето като положителна практика в 
други държави, докато у нас се прилага само 
в предвидените в закона случаи. 
Не споделяме виждането, че оспорената 
разпоредба води до непредвидимост в частните 
отношения, най-малкото защото тя регулира 
отношенията между държавен орган и тър-
говците на едро на лекарствени продукти и 
защото при законова регламентация няма 
непредвидимост. Търговците, когато сключват 
договор за износ на лекарствени продукти, 
трябва да се съобразяват със закона. Трудно 
може да се възприеме и тезата, че установеният 
режим при износа на лекарствени продукти 
ограничава автономията на волята, тъй като 
необходимостта от режима се налага пред-
вид същината и функциите, изпълнявани от 
Позитивния лекарствен списък с оглед функ-
циониране на системата на здравеопазването.
Изразеното разбиране, че в случая при 
постановяване на отказ за износ органът на 
държавна власт действа по целесъобразност 
и че законосъобразността прелива в целесъ­
образност, не държи сметка, че отказът на ИАЛ 
трябва да отговаря на всичките пет изисквания 
за законосъобразност на административния акт.
Няма как да бъде подкрепен и съдържащи-
ят се в решението извод, че режимът създава 
възможност за злоупотреба с права, защото 
се предполага, че държавата и органите на 
държавна власт действат винаги правомер-
но. Обратно на приетото, мнението ни е, че 
оспорената разпоредба не внася дисбаланс и 
не ражда съдебни спорове и противоречиво 
решаване на практически казуси, както и не 
установява някакви възможни отклонения, 
които директно да водят до противоконститу-
ционност. Целта на закона и последиците от 
прилагането му не могат да бъдат преценявани 
от Конституционния съд, а ако и доколкото 
в съдебната практика възникнат противоре-
чия, то те следва да бъдат отстранени чрез 
тълкувателната дейност на съда. 
В решението е прието, че оспорената раз-
поредба съдържа условности и неясноти, че 
„липсва категоричност за границите на огра-
ничението и недвусмисленост“ и са използвани 
понятия, които не са определени в закона, и 
използването им може да наруши принципа на 
инициатива в стопанския живот и еднаквите 
правни условия за стопанска дейност. Нами-
раме разпоредбата за ясна, ограниченията за 
достатъчно категорични, а определените в 
нея термини и понятия за ненуждаещи се от 
легални определения. Преценката, дали дадена 
разпоредба на закона е неясна и оттук дали 
тя противоречи на принципа на правовата 
държава, Конституционният съд следва да 
извършва не от позицията на правораздава-
телен орган и с оглед изискванията на право-
раздаването, а как тя развива и детайлизира 
конституционните принципи и конституцион-
ните разпоредби с оглед създаването на ясна 
и вътрешно непротиворечива уредба.
Тезата, развита в решението, че събираната 
от ИАЛ информация е недостатъчна, защото 
не изследва причините за недостига на лекар-
ствения продукт, не събира доказателства и за 
другите лекарства от същата група и за гене-
ричните лекарствени продукти, също следва 
да бъде отхвърлена. Предвидената в закона 
информация само за конкретния лекарствен 
продукт е достатъчна за преценката на ИАЛ. 
Регулаторният орган не може да преценява 
налични ли са на пазара други лекарствени 
продукти, заместващи предписания, макар те 
да са от същата група (например за хранителна 
система и метаболизъм, антидиабетни, анти-
ацидни, диуретици, бета-блокери, анестетици, 
психолептици, витамини, минерални добавки, 
дерматологични и др.) и по този начин да 
осигури износа на терапевтично ефикасните 
и предпочитани лекарствени средства. Още