Държавен вестник, бр. 50, 2025 г., стр. 41

БРОЙ  50	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  41   
им. За изпълнение на приетите от него закони 
Народното събрание може да създава адми­
нистративни органи (Решение № 5/1994 г. по 
к.д. № 3/1994 г.). Създаването на НЗОК е израз 
на самостоятелността на законодателната 
власт със закон да създава органи на публич­
ната власт, за да се осигури ефективното и 
ефикасното функциониране на системите на 
държавното управление.
Органите на управление на всяка институ­
ция не се идентифицират със своя персонален 
състав, тъй като този състав се избира или 
назначава за определен период от време, през 
който да упражнява правомощията, възложени 
на органите. Така както е формулиран въпро­
сът на вносителя „Намалява ли се времето на 
упражняване на правомощията на държавен 
орган спрямо определения в закон мандат в 
случай на отстраняването му от длъжност […]“, 
следва да се разбира, че държавният орган 
бива отстранен от длъжност. От длъжност се 
отстранява не държавният орган, а лицето, 
което, заемайки съответната длъжност, уп­
ражнява правомощията на държавния орган.
Въз основа на описаната в искането кон­
кретна фактическа обстановка чрез поставения 
въпрос се търси отговор, в който да се обхванат 
всички възможни хипотези, когато с решения 
на Народното събрание, които впоследствие 
са обявени за противоконституционни, за 
персоналния състав на различни уредени в 
закони органи (колегиални и индивидуални) са 
настъпили правни последици. В искането си 
народните представители обаче се позовават 
на Решение № 1 от 2024 г. по к.д. № 17/2023 г. 
и Решение № 12 от 2022 г. по к.д. № 7/2022 г., 
отнасящи се само до мандата на конститу­
ционно установени държавни органи.
Продължителността на мандата на чле­
новете на някои органи на публичната власт 
се урежда в Конституцията, а на други – в 
законите, които уреждат създаването им. 
Конституционният съд няма правомощие 
да тълкува по реда на чл. 149, ал. 1, т. 1 от 
Конституцията разпоредби от закони, в които 
се създават органи на публичната власт и 
се определя редът за упражняване на пра­
вомощията им. В законодателството няма 
единна уредба на времетраенето на мандата 
като период от време за упражняване на пра­
вомощия. Правните последици от обявен за 
противоконституционен акт за прекратяване 
на законово установен мандат следва да бъдат 
уредени от законодателя.
В своята практика Съдът следва трайно 
установени критерии за допустимост на ис­
кане за тълкуване по чл. 149, ал. 1, т. 1 от 
Конституцията. Съдът изрично е изтъкнал 
необходимостта, когато искат тълкуване на 
конституционни разпоредби, сезиращите су­
бекти да посочват в какво се състои неяснотата 
на тези разпоредби, могат ли те да породят и 
пораждат ли някакви съмнения относно ед­
наквото и точното им приложение и в какъв 
смисъл следва да се тълкуват (Определение 
от 2.06.1992 г. по к.д. № 13/1992 г.). Необхо­
димо е да бъде изяснен правният интерес от 
исканото задължително тълкуване, като се 
изложат съображения за неяснота относно 
смисъла и съдържанието на конституционната 
разпоредба, която да обуславя противоречиво 
или нееднакво прилагане (Определение от 
30.04.1998 г. по к.д. № 14/1998 г.). Възможните 
различни разбирания за смисъла и обхвата на 
разпоредбата следва да са посочени от вноси­
теля на искането със съответните аргументи 
(Определение № 9/2022 г. по к.д. № 18/2022 г.). 
В настоящия случай вносителят не аргумен­
тира и не изразява съмнение, че посочените 
от него конституционни разпоредби могат да 
бъдат или се прилагат противоречиво, неед­
накво или неточно.
Съдът може да тълкува казуално Конститу­
цията във връзка със закон, с който се урежда 
мандатът на членовете на съответния публичен 
орган, при отправено искане за установяване 
на противоконституционност на решение на 
Народното събрание. Освен това засегнатото от 
противоконституционния акт лице може да се 
ползва от всички допустими правни средства 
за защита, гарантирани му от Конституцията 
и предвидени в законодателството.
Поради изложеното Съдът приема, че ис­
кането на вносителя е недопустимо.
Съдът приема, че е сезиран единствено с 
искането, подписано от 48 народни предста­
вители, защото „документът“ от 13.02.2025 г. 
е подписан само от един от тях, а с него не 
само се уточнява искането в изпълнение на 
разпореждането на председателя на Консти­
туционния съд, но и се променя предметът 
на искането. Това налага да се посочи, че 
когато се сезира Конституционният съд за 
упражняването на тълкувателното му право­
мощие по чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията, 
всяка промяна на първоначално поставените 
въпроси трябва да е израз на волята и да е 
подписана от необходимия за сезиране на 
Конституционния съд брой народни пред­
ставители.
Липсата на необходим брой подписи е от­
странима нередовност по указание на съда, 
но в случая такива указания са безпредмет­
ни предвид установената недопустимост на 
самото искане.
По тези съображения и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията и чл. 19, 
ал. 1 ЗКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на 48 народни пред­
ставители от 51-вото Народно събрание за 
тълкуване на разпоредбите на чл. 4, чл. 8 и 
чл. 11, ал. 1 от Конституцията относно въпро­