Държавен вестник, бр. 52, 2011 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  52
случай че тази държава е отправила молба 
за това. Ако държава – страна по протокола, 
огласи част от доклада, Подкомитетът по 
превенция може да публикува целия доклад 
или част от него. Въпреки това лични данни 
не могат да бъдат публикувани без изричното 
съгласие на засегнатото лице.
3. Подкомитетът по превенция представя 
публичен годишен доклад за своята дейност 
на Комитета срещу изтезанията.
4. Ако държава – страна по протокола, 
отказва да сътрудничи на Подкомитета по 
превенция в съответствие с членове 12 и 14 
или отказва да предприеме мерки за подоб­
ряване на положението в съответствие с 
препоръките на Подкомитета по превенция, 
Комитетът срещу изтезанията може, по мол­
ба на Подкомитета по превенция, след като 
държавата – страна по протокола, е получила 
възможност да представи своето становище, да 
вземе решение с мнозинство от гласовете на 
своите членове да направи публично изявле­
ние по конкретния въпрос или да публикува 
доклада на Подкомитета по превенция.
Част ІV
Национални превантивни механизми
Член 17
Най-късно една година след влизане в сила 
на този протокол или на неговото ратифи­
циране или присъединяване към него всяка 
държава – страна по протокола, поддържа, 
определя или създава един или няколко не­
зависими национални превантивни механи­
зъма за предотвратяване на изтезанията на 
национално ниво. Механизмите, създадени 
от децентрализирани органи, могат за це­
лите на този протокол да бъдат определени 
за национални превантивни механизми, ако 
съответстват на неговите разпоредби.
Член 18
1. Държавите – страни по протокола, га­
рантират функционалната независимост на 
националните превантивни механизми, както 
и независимостта на техните служители.
2. Държавите – страни по протокола, 
предприемат необходимите мерки, с които 
да гарантират, че експертите на национал­
ните превантивни механизми притежават 
необходимите качества и професионални 
знания. Те се стремят да гарантират баланс 
на половете и съответно представителство на 
съществуващите в страната етнически групи 
и малцинства.
3. Държавите – страни по протокола, са 
длъжни да предоставят необходимите ре­
сурси за функционирането на националните 
превантивни механизми.
4. При създаването на националните пре­
вантивни механизми държавите – страни 
по протокола, отчитат принципите относно 
статута на националните институции за на­
сърчаване и защита на правата на човека.
Член 19
На националните превантивни механизми 
се предоставят минимум следните право­
мощия:
a) редовно да проверяват отнасянето с ли­
цата, лишени от свобода, в местата за задър­
жане, посочени в член 4, с цел засилване, ако 
е необходимо, на тяхната защита от изтезания 
и други форми на жестоко, нечовешко или 
унизително отнасяне или наказание;
b) да отправят препоръки към съответните 
органи с цел подобряване на отнасянето с 
лицата, лишени от свобода, и на условията 
в местата за задържане и да предотвратяват 
изтезания и други форми на жестоко, нечовеш­
ко или унизително отнасяне или наказание, 
като вземат предвид съответните норми на 
Организацията на обединените нации;
c) да правят предложения и бележки по 
отношение на действащото законодателство 
или на законопроекти.
Член 20
За да могат националните превантивни 
механизми да изпълняват своя мандат, дър­
жавите – страни по протокола, са длъжни да 
им предоставят:
a) достъп до цялата информация за броя 
на лицата, лишени от свобода, в местата за 
задържане, посочени в член 4, както и броя 
на тези места и тяхното местонахождение;
b) достъп до цялата информация, отнасяща 
се до отнасянето с тези лица и условията в 
местата за задържане;
c) достъп до всички места за задържане, 
техните съоръжения и обекти;
d) възможност за провеждане на лични 
разговори, без свидетели, с лицата, лишени 
от свобода, лично или чрез преводач, ако е 
необходимо, както и с всяко друго лице, което 
според националния превантивен механизъм 
може да предостави съответната информация;
e) право да избират местата, които жела­
ят да посетят, и лицата, с които желаят да 
разговарят;
f) право да установяват контакти с Под­
комитета по превенция, да му изпращат ин­
формация и да се срещат с него.
Член 21
1. Нито един орган или длъжностно лице 
не може да нарежда, прилага, разрешава или 
допуска каквато и да е санкция по отношение 
на лице или организация за това, че са съоб­
щили на националния превантивен механизъм