Държавен вестник, бр. 75, 2025 г., стр. 11

БРОЙ  75	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11   
нормативен акт в оспорената му част – § 2 и 
§ 3 на Наредбата за допълнение.
В жалбата са изложени съображения, че от 
изпълнението на акта в оспорената му част ще 
настъпят значителни и труднопоправими вреди, 
тъй като според изложените в жалбата аргументи 
се касаело за нищожен в оспорената си част 
подзаконов нормативен акт, поради липсата 
на съобразяване на органа, приел атакуваните 
разпоредби, с цитираните по-горе решения на 
ВАС предвид обстоятелството, че е запазил 
същата формула, със същите противоречащи 
на Закона за енергетиката критерии за отчи­
тане количеството топлинна енергия, отдадена 
от сградната инсталация. В този смисъл се 
позовава на чл. 177, ал. 2 АПК. Сочи се броят 
на засегнатите от действието на тази част от 
Методиката лица като съществено основание 
за засягане на обществения интерес в степен, 
по-висока от тази, свързана с необходимостта от 
прилагане на оспорената Наредба. За да обоснове 
застъпеното становище, аргументира същото с 
обстоятелството, че Наредбата в атакуваната 
част създава задължения за абонатите, които в 
условията на нищожност в атакуваната є част 
биха били трудно поправими.
По допустимостта на искането:
Искането за спиране действието на Наредбата 
е направено от страна на жалбоподателя, който 
обосновава правния си интерес от оспорване на 
Наредбата с два броя фактури – съответно за 
отчетен период декември 2024 г. и януари 2025 г., 
удостоверяващи обстоятелството, че същата е 
потребител на топлинна енергия и заплаща дя­
лово разпределение на такава за общите части 
на етажната собственост. Следователно лицето 
обосновава наличието на правен интерес както 
да атакува процесните разпоредби, така и да 
иска спирането им.
По основателността на направеното искане:
Настоящият съдебен състав намира така 
направеното искане за частично основателно. За 
да достигне до този извод, съдът взема предвид 
следните обстоятелства:
Съгласно разпоредбата на чл. 190, ал. 1 от 
АПК „оспорването не спира действието на 
подзаконовия нормативен акт, освен ако съдът 
постанови друго“. Съгласно нормата на чл. 196 
от АПК по отношение на неуредените в разде­
ла за оспорване на подзаконовите нормативни 
актове въпроси се прилагат разпоредбите за 
оспорване на индивидуални административни 
актове. В тази връзка приложима се явява по 
аналогия и разпоредбата на чл. 166, ал. 4 във 
връзка с ал. 2 АПК.
Като условие за уважаване на искането за 
спиране действието на нормативен акт в този 
случай следва да бъдат изложени обстоятелства, 
водещи до основателно съмнение за причиня­
ване на оспорващия на значителна или трудно 
поправима вреда от действието на оспорените 
текстове от Наредбата. Налице според посо­
чената хипотеза е конкуренция на личен и 
обществен интерес, в който случай молителят 
следва да обоснове, ако не превес на личните си 
интереси, то поне равнопоставеност на същите 
с обществения.
Не такава се явява обаче настоящата хипо­
теза. В нея по отношение на § 2 на Наредбата 
за допълнение, с който в Методиката е създа­
дена нова т. 6.1.1, се обосновава наличие на 
конкуренция на два обществени интереса. От 
едната страна стои общественият интерес да се 
изпълнява законът в широк смисъл „Leges sunt 
servanda“. От другата, молителят противопоставя 
правото на защита на потребителите в норма­
тивнорегламентирани от държавата области, 
каквато област се явява топлоснабдяването.
В конкретния случай твърдението за надде­
ляващия потребителски интерес се обосновава 
с претенциите за нищожност на атакуваните 
разпоредби, в която хипотеза те не са породили 
правно действие още от момента на приема­
нето им.
Без да коментира въпроса за основателността 
на претенцията за нищожност, съдът намира, 
че поставеният на решаване спор засяга прав­
ната сигурност на обществените отношения, 
свързани с топлоснабдяването на значителна 
част от населението. Аргументът се извежда 
от действието на разпоредбата на чл. 177, ал. 2 
АПК, според която „Актове и действия на адми­
нистративния орган, извършени в противоречие 
с влязло в сила решение на съда, са нищожни. 
Всеки заинтересован може винаги да се позо­
ве на нищожността или да поиска от съда да 
я обяви.“ Възможността всеки заинтересован 
абонат да се позове директно на нищожността 
създава правна несигурност във финансовите 
отношения между потребителите и доставчи­
ците на топлинна енергия, която безусловно ще 
доведе до значителни финансови вреди, иреле­
вантно за коя от двете страни. В този случай, в 
обществен интерес е взаимоотношенията между 
тях да бъдат установени след разрешаване на 
спора по същество с окончателен съдебен акт с 
цел избягване на значителни финансови вреди.
От друга страна, липсва основание за спи­
ране действието на разпоредбата на § 3 от 
Наредбата за допълнение, тъй като посочената 
разпоредба е заключителна по естеството си. Тя 
сочи, че Наредбата влиза в сила от 25 февруари 
2025 г. Визираната норма притежава еднократ­
но действие, породила е правния си ефект и с 
това действието є е изчерпано, поради което не 
би могла да причини занапред допълнителни, 
значителни или труднопоправими вреди.
По изложените съображения настоящият 
състав намира искането за спиране действие­то 
на § 2 на Наредбата за допълнение, с който в 
Методиката е създадена нова т. 6.1.1 за основа­
телно, а това за спиране действието на § 3 от 
Наредбата за допълнение – за неоснователно.
Воден от горното и на основание чл. 190, 
ал. 1 във връзка с чл. 166, ал. 4 и 2 АПК, Вър­
ховният административен съд, състав на трето 
отделение,
О П Р Е Д Е Л И :
Спира изпълнението на § 2 от Наредбата 
за допълнение на Наредба № Е-РД-04-1 от