Държавен вестник, бр. 46, 2003 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  46
Изброяването от конституционния текст на
ВКС и съдилищата, които осъществяват право-
раздавателна дейност, както и изричната инди-
кация за касационна функция в наименование-
то на инстанцията не определят съдържанието
на тази функция. Правомощията на ВКС не се
изчерпват с неговата касационна функция. Тя
му е възложена наред с основната праворазда-
вателна функция.
Определяне съдържанието на касационната
функция на ВКС не се съдържа и в нормата на
чл. 124 от основния закон. Формулировката
“точно и еднакво прилагане на законите” не
сочи на никакви параметри на касационната
функция на ВКС.
Определянето на съдържанието на касаци-
онната функция конституционният законода-
тел е предоставил на закона (чл. 133 от Консти-
туцията) и § 4 от преходните и заключителните
разпоредби на Конституцията, в който смисъл
съдът се е произнесъл с Решение № 9 от 2002 г.
Тези общи бележки имат значение за изводи-
те по отделните атакувани по това дело текстове:
По § 17 ЗИДГПК относно чл. 218б, ал. 1, бук-
ва “в” ГПК
С този текст се създава ново основание за
касационно обжалване. Наред със съществува-
щите досега основания за обжалване на непра-
вилни въззивни решения—нарушение на мате-
риалния закон и съществени процесуални пра-
вила, се добавя и необоснованост на решението.
Това разширяване на компетентността на
ВКС, което отразява вижданията на законода-
теля за възможния обхват на касационната
проверка, не влиза в противоречие с отредено-
то от Конституцията място на ВКС в системата
на съдилищата.
То създава даже една по-широка гаранция
за защита на правата и законните интереси на
гражданите, юридическите лица и държавата,
защото и при твърдяна от тях необоснованост
на съдебно решение, което ги засяга, те биха
могли да намерят защита в касационното про-
изводство пред ВКС.
Затова тази разпоредба не е противоконсти-
туционна.
По § 20 ЗИДГПК относно чл. 218и ГПК
Атакуваният текст предписва при повторно
касационно обжалване на съдебно решение
съдът да решава делото по същество (ако отме-
ни обжалваното решение).
Това изменение, което дава разширени пра-
ва на ВКС, се атакува по няколко съображения,
които имат преди всичко характеристика на
законодателна целесъобразност.
Разширяването правата на касационната
инстанция не противоречи на Конституцията.
При решаването на спора наистина съдът ще
навлезе в него от фактическа страна, но за това
няма конституционна забрана.
Наведените съображения срещу възмож-
ността за събиране и обсъждане на нови дока-
зателства също нямат никакво конституцион-
но основание.
Преди всичко, както това беше вече отбеля-
зано, няма конституционна характеристика на
касационното обжалване, която да изключва
възможността ВКС да разглежда и решава прав-
ния спор по същество.
Не може да се съзре твърдяното нарушение
на чл. 4 и 56 от Конституцията. Не са нарушени
принципите на правовата държава, след като
именно законодателят е преценил, че чрез тази
промяна на касационното производство се ра-
ционализира и ускорява съдебният процес—цел,
която без съмнение се вписва в разбирането на
понятието “правова държава”, както и в разби-
рането за ефективност на съдебната дейност.
Същите съображения могат да се посочат и
във връзка с изискването на чл. 56 от Конститу-
цията за осигуряване на правото на защита.
Колкото по-бързо се реализира това право,
толкова в по-голяма степен е изпълнено това
конституционно изискване.
Затова се налага изводът, че изменението на
чл. 218и ГПК също не е противоконституционно.
По § 21 ЗИДГПК—отмяната на чл. 231, бук-
ва “д” ГПК
Отпада възможността за отмяна при нали-
чието на две противоречиви указания на ВКС
по тълкуване и прилагане на закона по едно и
също дело. Това се налага очевидно, защото при
изменението на чл. 218и ГПК не би могло да
има повторна отмяна на обжалвано решение и
връщане за ново разглеждане, при което не може
да възникне посочената хипотеза.
Тази разпоредба очевидно не е противо-
конституционна в контекста на изложеното
по-горе.
По § 23 ЗИДГПК—отмяната на чл. 234,
ал. 5 ГПК
Този текст е пряко свързан с отмяната на
чл. 231, буква “д” ГПК, чиято отмяна не е про-
тивоконституционна.
По § 34 ЗИДГПК—заличава се изречение
второ от чл. 308, ал. 1 ГПК
Конституционният съд намира, че с напра-
веното изменение не само че не се нарушава
Конституцията. С него се гарантират правата и
законните интереси на страните в процеса
(чл. 117 от Конституцията) в по-голяма степен,
като се урежда възможността за прилагане и на
обезпечително производство пред ВКС.
Затова трябва да се направи изводът, че и
този текст не е противоконституционен.
Като има предвид изложените мотиви, на
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията
Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на Общото събрание на
Гражданската колегия на Върховния касацио-
нен съд за установяване на противоконститу-
ционност на § 17, § 20, § 21, § 23 и § 34 от Закона
за изменение и допълнение на Гражданския
процесуален кодекс (ДВ, бр. 105 от 2002 г.).
Председател: Румен Янков
28084