Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 92

С Т Р .  92
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  109
ства или отпадъци, които е възможно да бъдат
заразени, като продукти от животински произ-
ход, съоръжения, фуражи, отпадъци, тор, пред-
мети и други приспособления;
4. разпорежда след унищожаването или тре-
тирането по т. 1, 2 и 3 сградите, теренът около
тях, транспортните средства, превозващи жи-
вотни, както и цялото оборудване и инвентарът
да се почистят и дезинфекцират съгласно чл. 16;
5. извършва епизоотологично проучване
съгласно чл. 10.
(2) Националната ветеринарномедицинска
служба може да предприеме мерките по ал. 1 и
за други животновъдни обекти, ако тяхното
местоположение или контакти със засегнатия
животновъден обект дават основание за съмне-
ние от възможно заразяване.
(3) Националната ветеринарномедицинска
служба разрешава внасянето на животни в за-
сегнатия животновъден обект по ал. 1, след като
държавният ветеринарен лекар е извършил
проверка относно процедурите по чл. 16.
Чл. 9. (1) Когато засегнатият животновъден
обект включва две или повече производствени
единици, които са териториално самостоятел-
ни, НВМС има право да разпореди да не се при-
лагат мерки по чл. 8, ал. 1 върху всички едини-
ци, ако има доказателства, че причинителят на
съответната болест не е проникнал в тях.
(2) Незасегнатите производствени единици
по ал. 1, в които се отглеждат здрави животни,
трябва да имат отделно от засегнатите произ-
водствени единици:
1. оборудване и система за отвеждане на
отпадъчните води;
2. дезинфекционно оборудване;
3. персонал.
(3) Не се допуска размяна между засегнати-
те и незасегнатите производствени единици на
оборудване, екипировка, животни, животинс-
ки продукти, фуражи, вълна, отпадъци, съдове
или други предмети, чрез които е възможно да
бъде пренесен и разпространен вирусът на съ-
ответната болест.
(4) Изискванията по ал. 2 и 3 се прилагат
най-малко за времето на инкубационния период
за съответната болест, посочен в приложение
№ 2, считан от появата на първите клинични
признаци на болестта.
Чл. 10. Епизоотологичното проучване
включва:
1. периода, в който вирусът на съответната
болест е проникнал в животновъдния обект до
възникване на съмнението или потвърждаване
на болестта;
2. възможния произход на вируса на съот-
ветната болест в животновъдния обект, както и
установяване на други животновъдни обекти с
възприемчиви животни, които е възможно да
са заразени от същия източник;
3. данни за придвижването на хора, транс-
портни средства, възприемчиви животни, труп-
но месо, съоръжения и животински продукти,
посочени в чл. 7, ал. 1, т. 8, 9 и 10, от животно-
въдния обект, чрез които е възможно да бъде
пренесен вирусът на съответната болест;
4. наличието и разпространението на вектора.
Чл. 11. (1) Ако при проучването по чл. 10 се
открият данни, че вирусът на съответната болест
е проникнал от друг/и/ животновъден обект/и/ в
животновъдния обект по чл. 7 или от засегнатия
животновъден обект в други животновъдни обекти
в резултат от придвижването на хора, животни
или превозни средства или по друг начин, тези
други животновъдни обекти се поставят под кон-
трола на държавен ветеринарен лекар и се пред-
приемат мерките по чл. 7 ал. 1, докато съмнени-
ето за заразяване не се изключи.
(2) Ако при проучването по чл. 10 се открият
данни, че вирусът на съответната болест е про-
никнал от други животновъдни обекти в жи-
вотновъдния обект по чл. 8 или от засегнатия
животновъден обект в други животновъдни
обекти в резултат от придвижването на хора,
животни или превозни средства, тези други
животновъдни обекти се поставят под контро-
ла на държавен ветеринарен лекар и се предп-
риемат мерките по чл. 7, ал. 1, докато съмнени-
ето за заразяване в тях не се изключи.
(3) Мерките по чл. 7, ал. 1 се налагат на
животновъдния обект по ал. 2 най-малко за
времето на инкубационния период за съответ-
ната болест, посочен в приложение № 2, считан
от появата на първите клинични признаци на
болестта.
(4) Държавният ветеринарен лекар може да
приложи мерките по чл. 7, ал. 1 върху част от
животните в животновъдните обекти по ал. 1 и
2, ако тези животни са настанени, отглеждани
и хранени изолирано от другите възприемчиви
животни.
Чл. 12. (1) След лабораторно потвърждаване
на болестите, посочени в чл. 1, т. 1, НВМС опре-
деля предпазна и надзорна зона, като взема под
внимание географските, административните, еко-
логичните и епизоотологичните фактори, свър-
зани с болестите, посочени в чл. 1, т. 1.
(2) Когато зоните, посочени в ал. 1, са разпо-
ложени и на територията на съседна страна,
органите на НВМС си сътрудничат с държавни-
те ветеринарномедицински органи на тази стра-
на за определяне на зоните по ал. 1.
(3) Националната ветеринарномедицинска
служба може да измени границите на предпаз-
ната и надзорната зона в зависимост от:
1. тяхното географско разположение и еко-
логичните фактори;
2. метеорологичните условия;
3. наличието, разпространението и вида на
вектора;
4. резултатите от епизоотологичните изслед-
вания, извършени в съответствие с чл. 10;
5. прилагането на контролните мерки по чл. 8.
Чл. 13. (1) В предпазната зона, която е с радиус
минимум 3 км около засегнатия животновъден
обект, НВМС предприема следните мерки: