Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 15

БРОЙ  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
и устройство със закон на държавните органи, 
които ще вземат решения и осъществяват не­
посредствено държавната власт и управление 
въз основа на овластяване от Конституцията. 
Това се отнася и до обикновения законодател, 
когато той трябва да уреди елементите на 
мандатността. В същото време е необходимо 
да се следват принципите на конституцион­
ното право, които осигуряват в достатъчна 
степен сигурност и стабилност, равновесие 
в юридическия ред, социалната среда, но и 
динамиката на процесите. 
3. Практиката на Конституционния съд е 
богата на тълкуване на разпоредби на мандата 
на различни държавни органи, предвидени в 
Конституцията и конституционно установени 
институции. Това е тълкуване in concreto, за 
да се стигне до извода за съобразност на съ­
ответната законова норма с Конституцията. 
Има и тълкувателни решения относно отделни 
разпоредби на Конституцията и уважаването на 
искане за абстрактно задължително тълкуване 
на понятието „мандат“ очевидно ще съобрази 
и това, което в случаите на конкретно тъл­
куване е извел като извод Конституционният 
съд. Практиката сочи също, че не би могло 
във всички случаи да се достигне до тълку­
вателен резултат, че мандатът има еднакъв 
правен режим за всички държавни органи. 
Свидетелство за различния режим на 
мандатите са различните уредби (вън от упо­
требата на различна терминология, с която 
се означават мандатите), които Конституци­
ята създава на установените в нея държав­
ни органи, техните мандати и възможните 
класификации. Мандатността е механизъм 
на правовата държава за организиране на 
държавния живот. Самото разделение на 
властите изисква различен режим на мандата 
на държавните органи. Точно различието в 
режима на мандатите предпоставя и различни 
класификационни критерии и уточняваща 
терминология, защото същностното е едно-
единствено – предоставени, по установен ред 
от Конституцията или основан на нея закон 
правомощия за определен срок. Различни са 
учредителите на мандата, т. е. държавният 
орган, предоставящ определена власт и уста­
новяващ параметрите на мандата – съдържа­
телни и времеви. Мандатът може да възникне 
от избор или от назначение. Учреденият 
държавен орган може да бъде едноличен или 
колективен. Конституционното право ясно 
отграничава персоналните мандати от мандата 
на колективния орган, създаден с разпоредба 
на Конституцията или по нейно предписание 
със закон. Разнообразие има и в уредбата на 
срока на мандата. Конституцията определя 
неговата продължителност или предоставя 
това на делегирания законодател. В някои 
случаи е посочено началото и краят на ман­
дата изрично. В други, това е подразбиращо 
се от функциите на съответния орган. Самият 
срок може да бъде абсолютно или относително 
определен по продължителност. 
Съдържателно мандатът също показва 
различия и гъвкавост. Различна по обем и съ­
държание е предоставената власт. Ако говорим 
за еднакъв или общ режим – същностното се 
свежда до предоставянето на власт за осъщест­
вяване на определени публичноправни функ­
ции за определен срок, нещо, по което няма 
спор (вън от теоретичните спорове относно 
цялостната характеристика на мандатността). 
Двете страни съдържателност и срочност са 
неразривно свързани, с изключение на случая 
на продължаване осъществяването на функ­
ции след изтичане на срока („удължаване“ 
на мандата).
Мандатът за конституционното право 
е осъществяване на властнически право­
мощия (пълномощия, ако се акцентира на 
предоставянето на власт от възлагащия или 
учредяващия тези правомощия) в област от 
трите власти – законодателна, изпълнител­
на и съдебна, за определен период от време 
(срок). Двата елемента – пълномощия и срок, 
дават характеристиката на мандата. Първата 
е съдържателна, втората – времева. 
Тъй като с мандата се предоставят пра­
вомощия, характеристиката в съдържателно 
отношение не може да бъде изчерпателна, 
а лимитирана и избирателна – съобразно 
волята на учредяващата власт, която пре­
доставя осъществяването на определен вид 
и обем държавни функции. Това е гаранция 
за конституционосъобразното осъществяване 
на държавната власт. Съдържателната страна 
на мандата определя и продължителността на 
овластяването. Мандатното правоотношение 
не би могло да има еднакъв правен режим, 
тъй като и съдържанието на предоставената 
власт (правомощия) може да бъде, и е раз­
лично. Самата Конституция предопределя 
различния режим на мандата и неговите 
елементи в зависимост от това, какви право­
мощия се възлагат, като може да предостави 
определянето им на друг орган, такъв, който 
тя конституира, или такъв, за който тя само 
посочва, че трябва да бъде създаден, за да 
осъществява определените от нея функции. 
Организационните модели, възприети от 
законодателството, са различни, различна е 
пълнотата на уреждане и на мандата.
Самата Конституция урежда различно 
парламентарния мандат, президентския ман­
дат и мандата на правителството. Начало на 
мандата на народния представител e произ­
веждането на изборите за НС (Решение № 5 
от 2001 г., к.д. № 5 от 2001 г., Решение № 2 
от 1995 г., к.д. № 1 от 1991 г., Решение № 4 
от 1992 г., к.д. № 1 от 1991 г.). Всеки народен 
представител има „свободен мандат“ (арг. 
чл. 67 от Конституцията). Мандатът на На­