Държавен вестник, бр. 81, 2006 г., стр. 100

С Т Р .  100
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  81
—ЕФК (единица, формираща колонии): една
или повече клетки, които, растейки, оформят една
видима колония.
Колонизация: Разпространението и оцеляване-
то на даден микроорганизъм в дадена среда, като
например външни (кожни) и вътрешни телесни
повърхности (вътрешности, бели дробове). За ко-
лонизация се смятат случаите, в които микроорга-
низмът е просъществувал в съответния орган за
срок, по-дълъг от очаквания. Популацията от мик-
роорганизми може да намалява, но със скорост,
по-ниска от тази на нормалното прочистване; по-
пулацията може да е равномерна или нарастваща.
За колонизация може да става дума както при без-
вредни и функциониращи микроорганизми, така и
при патогенни микроорганизми. Възможната про-
ява на последствия не е указана.
Екологична ниша: Обособена позиция, заема-
на от определен вид в околната среда от гледна
точка както на действително заеманото физичес-
ко пространство, така и на изпълняваната в рам-
ките на общността или екосистемата функция.
Гостоприемник: Животно (включително човек)
или растение, даващо подслон или храна на друг
организъм (паразит).
Специфичност спрямо гостоприемника: Гама-
та от различни видове гостоприемници, които
могат да се колонизират от определен микробен
вид или щам. Специфичен спрямо гостоприемни-
ка е онзи микроорганизъм, който колонизира или
оказва неблагоприятно влияние на един-единст-
вен или на малък брой различни видове гостопри-
емници. Неспецифичният спрямо гостоприемни-
ка микроорганизъм е способен да колонизира или
да има неблагоприятни последствия за широка гама
различни видове гостоприемници.
Инфекция: Въвеждане или попадане на патоге-
нен микроорганизъм в податлив гостоприемник,
независимо от това, дали се наблюдават патологич-
ни отражения или заболяване, или не. Организмът
трябва да влезе в тялото на гостоприемника—обик-
новено в клетките му—и да е способен да се размно-
жава, образувайки нови инфекциозни единици. По-
емането на патоген не е равнозначно на инфекция.
Инфекциозен: Способен да предава инфекция.
Инфекциозност: Онези характеристики на мик-
роорганизма, които му позволяват да инфектира
податлив гостоприемник.
Инвазия: Навлизане на микроорганизъм в тя-
лото на гостоприемника (например действително
проникване във външна обвивка, в чревни епител-
ни клетки и пр.). Първичната инвазивност е свойс-
тво на патогенните микроорганизми.
Размножаване: Способността на даден мик-
роорганизъм да се възпроизвежда и увеличава на
брой по време на инфекцията.
Микотоксин: Гъбичен токсин.
Нежизнеспособен микроорганизъм: Микроор-
ганизъм, неспособен да се възпроизвежда или да
предава генетичен материал.
Нежизнеспособен остатък: Остатък, неспосо-
бен да се възпроизвежда или да предава генетичен
материал.
Патогенност: Способността на даден микроор-
ганизъм да причинява заболяване и/или да нанася
вреда на гостоприемника. Много патогени причи-
няват заболяване посредством комбинация от:
а) токсичност и инвазивност, или
б) токсичност и способност да колонизират.
Независимо от това някои инвазивни патоге-
ни причиняват заболявания, произтичащи от не-
нормалната реакция на защитната система на гос-
топриемника.
Симбиоза: Вид взаимодействие между организ-
ми, при което един от организмите живее в такова
интимно съжителстване с друг, което е полезно и
за двата организма.
Жизнеспособен микроорганизъм: Микроорга-
низъм, който е способен да се възпроизвежда или
да предава генетичен материал.
Жизненоспособен остатък: Остатък, който е
способен да се възпроизвежда или да предава ге-
нетичен материал.
Вироид: Член на клас инфекциозни агенти,
състоящи се от малка нишка РНК, която не е
свързана с никакъв протеин. РНК не кодира за
протеини и не се транслира; възпроизвежда се
от клетъчните ензими на гостоприемника. Из-
вестно е, че вироидите причиняват някои болес-
ти по растенията.
Вирулентност: Измерване на степента, до коя-
то даден микроорганизъм е способен да произвеж-
да болест, с цел определяне остротата на произве-
деното заболяване. Измерване на дозировката (раз-
мер на ваксината), необходима за причиняване на
определена степен патогенност. Експериментал-
но се измерва посредством средната смъртоносна
доза (LD30) или средната инфекциозна доза (ID30).
Б. ОЦЕНКА
Целта на оценката е да разпознае и измери с
научни методи, а до натрупването на по-нататъ-
шен опит—и по емпиричен път, потенциалните
отрицателни последствия от използването на да-
ден микробен продукт за растителна защита за
човешкото и животинското здраве и за околната
среда. Оценката се извършва и с цел установяване
на необходимостта от мерки за контролиране на
рисковете, а също така и за набелязване и препо-
ръчване на подходящи мерки.
Съществува отчетлива разлика между употре-
бата на химикали и на микроорганизми като ПРЗ,
дължаща се на способността на микроорганизми-
те да се възпроизвеждат. Произтичащите послед-
ствия не е задължително да са от естество, сходно
на онези, причинени от химикалите, особено що се
отнася до способността на микроорганизмите да
оцеляват и да се размножават в различни среди.
Освен това микроорганизмите съставляват широ-
ка гама разнообразни организми, всеки от които
има свои неповторими характеристики. Оценката
следва да вземе предвид именно тези различия меж-
ду микроорганизмите.
В идеалния случай съдържащите се в дадено
средство за растителна защита микроорганизми
трябва да представляват една фабрика за клетки,
работеща именно там, където организмът—обект
на борба, би могъл да нанесе щети. Постигането
на подобно разбиране за начина на действие на
микроорганизма е от изключителна важност в
процеса на оценката.
Микроорганизмите са в състояние да произ-
ведат гама различни метаболити (например бак-
териални токсини или микотоксини), много от