Държавен вестник, бр. 85, 2021 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  85
държаните по наказателно обвинение лица 
на непосредствено физическо изправяне 
пред съд. 
Втората група включва становищата и 
правните мнения на Министерския съвет, 
министъра на правосъдието, министъра на 
вътрешните работи, главния директор на 
Главна дирекция „Изпълнение на наказания-
та“ към министъра на правосъдието, Висшия 
съдебен съвет и директора на Националната 
следствена служба, които намират искането 
за неоснователно.
Общото между тях е в разбирането, че 
оспорената разпоредба представлява диспо-
зитивно правило, намиращо проявление в две 
хипотези. Излага се, че целта на законодателя 
в първата хипотеза е да осигури физическа 
и социална изолация на обвиняемия и него-
вия защитник, съдебния състав и прокурора 
в условията на кризисни ситуации, като е 
улеснено упражняването на неотменимите 
конституционни права на гражданите, как-
вото е правото на достъп до правосъдие, 
посредством осигуряването на пълноценна 
работа на съдебната система в условията 
на кризисна ситуация, без да се накърнява 
основното право на защита на обвиняемия, 
като му се осигурява възможност за пряко и 
лично участие в съдебния процес чрез виде-
оконференция. Според становищата от тази 
група използването на видеоконферентната 
връзка в изключителните хипотези, изброени 
в оспорената норма, е от компетентността на 
решаващия съд, който преценява дали учас-
тието на обвиняемия чрез видеоконферентна 
връзка ще попречи на обективната истина 
във всеки конкретен случай и не може да се 
твърди изначално, че наличието на такава 
възможност води до нарушение на правото 
на защита на обвиняемия. Поддържа се, 
че във втората хипотеза – изразяването на 
писмено съгласие от обвиняемия и неговия 
защитник за участие на обвиняемия в делото 
чрез видеоконференция, е достатъчна гаран-
ция за осигуряване на правото на защита. 
Заключава се, че участието на обвиняемия в 
делото чрез видеоконференция не нарушава 
правото му на лично участие в съдебното 
производството, нито възможностите за за-
щита, които то му дава.
Следва да се посочи, че макар в станови-
щето на министъра на вътрешните работи да 
е изразена позиция, че оспорената разпоредба 
не предпоставя имплицитно нарушаване на 
Основния закон, се заключава, че възмож-
ностите за използване на видеоконференция 
в българския наказателен процес следва да 
бъдат допълнени с изисквания за спазването 
на съответни технически и технологични 
стандарти, които да позволят провеждането 
на ефективен и справедлив съдебен процес 
съобразно международните стандарти за ос-
новните права, които изискват ефективното 
представляване на обвиняемия в процеса, 
достъпа му до събраните доказателства, по-
верителността на връзката с неговия адвокат, 
възможността да отправя искания и да кому-
никира пълноценно със страните в процеса 
и др., а в становището на Висшия съдебен 
съвет се поддържа, че във всички хипотези 
участието на обвиняем чрез видеоконференция 
би могло да се осъществи единствено след 
неговото и на неговия защитник писмено 
съгласие. 
Третата група е на становищата на Върхов-
ния касационен съд и Асоциацията на проку-
рорите в България, които намират искането 
на омбудсмана за частично основателно.
В становището на Върховния касационен 
съд се предлага оспорената разпоредба да бъде 
обявена за противоконституционна в частта 
„други форсмажорни обстоятелства“, както 
и относно използвания съюз „или“. Според 
Асоциацията на прокурорите в България 
оспорената разпоредба на чл. 64, ал. 2, изр. 
второ от НПК в частта „бедствие, епидемия, 
други форсмажорни обстоятелства“ противо-
речи на чл. 56, чл. 30, ал. 4 и чл. 4, ал. 1 и 2 
от Конституцията. 
Отделно е обособено правното мнение на 
д-р Ивайло Цонков, който предлага конформ-
но на Основния закон тълкуване на оспоре-
ната разпоредба, като изразява мнение, че 
чл. 64, ал. 2, изр. второ от НПК може да се 
прилага в съответствие с конституционните 
изисквания и поради това не противоречи 
на Конституцията.
Всички становища и правни мнения, пред-
ставени по делото, се позовават на относимата 
международноправна уредба и черпят доводи 
и аргументи от практиката по нейното при-
лагане в различни нейни аспекти.
Съдът, като обсъди доводите в искането, 
постъпилите по делото писмени становища 
и правни мнения, както и относимата прав-
на уредба, за да се произнесе, взе предвид 
следното:
Оспорената с искането на омбудсмана раз-
поредба на чл. 64, ал. 2, изр. второ от НПК 
е част от корпуса на разпоредбата на чл. 64 
от НПК – „Вземане на мярка за неоткло-
нение задържане под стража в досъдебното 
производство“.
Мярката за неотклонение задържане под 
стража в досъдебното производство се взема 
от съответния първоинстанционен съд по 
искане на прокурора (чл. 64, ал. 1 от НПК). 
Разпоредбата на чл. 64, ал. 2 от НПК предвиж-
да: „Явяването на обвиняемия пред съда се 
осигурява незабавно от прокурора, който при 
необходимост може да постанови задържане 
на обвиняемия до 72 часа за довеждането му 
пред съда. При обявено извънредно положение, 
военно положение, бедствие, епидемия, други 
форсмажорни обстоятелства или при изразено 
писмено съгласие на обвиняемия и неговия 
защитник обвиняемият може да участва в 
делото и чрез видеоконференция, като в тези