Държавен вестник, бр. 80, 2010 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
обуславя незабавно назначаване на служебен 
защитник. В този случай процесът продължава 
развитието си, като отлагане може да последва 
само ако е необходимо да се даде възможност 
на новоназначения адвокат да подготви защи­
тата (вж. чл. 145 от Наказателно-процесуалния 
кодекс на Федерална република Германия и 
чл. 317, ал. 2 от Наказателно-процесуалния 
кодекс на Република Франция). С въвеждането 
на института „резервен защитник“ българският 
законодател се стреми в случаите на реална 
опасност от неоправдано забавяне на произ­
водството, предварително да осигури такъв 
служебен защитник, който добре да познава 
делото и винаги да е в състояние компетентно 
и ефективно да поеме защитата в пълния є 
обем. Идеята е да се избегне загубата на вре­
ме, което би било необходимо за проучване 
на делото и съгласуване на линията на защи­
тата с обвиняемия, съответно – подсъдимия. 
Ефективността на оспорената правна уредба и 
финансовата є обезпеченост са извън обсега 
на конституционния контрол. 
2. По твърденията за противоконституци­
онност и несъответствие с международните 
договори, по които България е страна, на 
изменението на чл. 177, ал. 1 НПК:
2а. За съдържанието на оспорената промяна 
и последиците от нея.
Институтът „защита на свидетеля“ става 
елемент на вътрешното наказателнопроцесуално 
законодателство през 1997 г. От предходния На­
казателно-процесуален кодекс (обн., ДВ, бр. 89 
от 1974 г., последно изм. бр. 46 от 2005 г., отм. 
бр. 86 от 2005 г.) е пренесен в сега действащия 
НПК. В зависимост от стадия, на който се 
намира процесуалното развитие, мерките за 
защита на свидетеля се вземат по негово искане 
или с неговото съгласие от прокурора, съдия-
докладчика или съда. Необходима предпоставка 
е наличието на обосновано предположение, че 
в резултат на свидетелстването е възникнала 
или може да възникне реална опасност за жи­
вота или здравето на свидетеля, на неговите 
възходящи, низходящи, братя, сестри, съпруг 
или лица, с които се намира в особено близ­
ки отношения (чл. 123, ал. 1 НПК). Една от 
възможните форми на защита на свидетеля е 
запазване в тайна на самоличността му (чл. 123, 
ал. 2, т. 2 НПК).
Показанията на свидетеля с тайна самолич­
ност се включват в доказателствените матери­
али чрез разпит, проведен при съобразяване 
на правилата по чл. 141 НПК, а за служителя 
под прикритие – и на специалните правила 
по чл. 141а НПК. Органите на досъдебното 
производство и съдът са длъжни да вземат 
всички мерки за предотвратяване разкриването 
на самоличността на разпитвания. Препис от 
протоколите за разпит, без подписа на свидетеля, 
в досъдебната фаза се предоставят на обвиня­
емия и неговия защитник, а в съдебната – на 
всички страни, които чрез съответния орган 
могат писмено да поставят въпроси. 
Процесуалният закон третира специалните 
разузнавателни средства като самостоятелен 
способ за събиране на доказателства при раз­
следване на ограничен кръг от тежки умишлени 
престъпления. Характерно за тях е, че чрез 
технически средства и оперативни способи се 
навлиза в личната сфера на контролираните 
лица. Засягането на граждански права, полз­
ващи се с конституционна защита (чл. 32 – 34 
от Конституцията) и международно признание 
(чл. 8 КЗПЧОС и чл. 17 МПГПП), налага 
използването на специалните разузнавателни 
средства само субсидиарно на другите способи 
за доказване – „ако съответните обстоятелства 
не могат да бъдат установени по друг начин 
или установяването им е свързано с изключи­
телни трудности“ (чл. 172, ал. 2 НПК). Една 
от гаранциите срещу необосновано, произвол­
но ограничаване на неприкосновеността на 
личния и семеен живот, жилището, свободата 
и тайната на кореспонденцията е поставяне­
то на дейността по използване и прилагане 
на специалните разузнавателни средства под 
предварителен, текущ и последващ съдебен 
контрол (чл. 173 – 176 НПК). 
Разпоредбите на чл. 172, ал. 1 НПК и чл. 2, 
ал. 3 от Закона за специалните разузнавателни 
средства (ЗСРС) посочват изчерпателно опера­
тивните способи, които наред с техническите 
средства съставляват елемент на понятието 
„специални разузнавателни средства“. Пове­
чето от тях, по-конкретно – наблюдението, 
подслушването, проследяването, проникването, 
белязването и проверката на кореспонден­
ция и компютърна информация, са свързани 
с непосредствено изготвяне на веществени 
доказателствени средства, като кинозаписи, 
видеозаписи, звукозаписи, фотоснимки и бе­
лязани предмети. Контролираната доставка и 
доверителната сделка са също така дейности, 
насочени към събиране на веществени дока­
зателства. Единствено резултатите от способа 
„разследване чрез служител под прикритие“ се 
приобщават към доказателствените материали 
по наказателното дело под формата на показания 
на свидетел (чл. 172, ал. 4 НПК). Служителят 
под прикритие се разпитва при запазване в 
тайна на неговата самоличност по правилата 
на чл. 141а НПК.
По силата на действащата и сега разпоредба 
на чл. 124 НПК обвинението и присъдата не 
могат да се основават само на показанията 
на свидетели с тайна самоличност, включи­
телно и на служители под прикритие. До 
влизането в сила на ЗИДНПК чл. 177, ал. 1 
НПК изключваше възможността обвинението 
и присъдата да се основават само на данните 
от специални разузнавателни средства, както 
и само на тях и на показанията на свидетели 
с тайна самоличност. След въвеждането на