Държавен вестник, бр. 80, 2002 г., стр. 25

Б Р О Й  80
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  25
чина 4,5 cm чрез успоредни линии, проникващи през
слоя на покритието надолу към повърхността на
плаката. 50 µl от екстракта за анализ се поставят
под формата на редица от капки, разположени бли-
зо една до друга, върху една от ивиците на прибли-
зително 1,5 cm от края на плаката. Върху всяка от
трите останали ивици се поставят по същия начин
50 µl от стандартните разтвори по т. 3.8, респ. съ-
ответстващи на 30, 50 и 70 µg количества бифенил.
Когато анализите се извършват в серии, не е
необходимо стандартните разтвори да се поста-
вят върху всяка плака и стандартната крива може
да се получи от средния размер на стойностите,
получени от най-малко 5 плаки с еднакви стан-
дартни количества.
5.3. Развиване на хроматограмите и извличане.
Хроматограмите се развиват с хексан до висо-
чина 17 cm в съдове, предварително облицовани с
филтърна хартия. Плаките се изсушават на въз-
дух. Местата, в които се локализира бифенилът, се
откриват под UV светлина (254 nm) и се маркират
с правоъгълници с еднакви площи. Така маркира-
ните области веднага се изстъргват до чисто с
шпатула през целия слой силикагел. Бифенилът се
извлича от изстърганото с 10 ml етанол за 10 min
при неколкократно разклащане. Сместа се прех-
върля в центрофужни епруветки и се центруфуги-
ра за 5 min при 2500 оборота/min.
Контролна проба от силикагела със същата площ
се обработва чрез същия метод. Когато анализите
се извършват в серии, тази контролна площ се взе-
ма от неизползвана ивица на плаката, под фронта
на разтворителя. Когато анализите се извършват
индивидуално, тя се взема от една от ивиците, съ-
държаща стандартен разтвор, от място, което е
разположено под зоната, съдържаща бифенила.
5.4. Спектрофотометрично определяне.
Надстоящата течност се отлива в спектрофо-
тометричните кювети и екстинкцията се опреде-
ля при 248 nm, като се сравнява с контролна проба
от хроматографска зона, свободна от бифенил.
5.5. Изчисляване на резултатите
Чертае се стандартна крива, като се нанасят стой-
ностите на бифенила от 30, 50 и 70 µg срещу съответ-
ните стойности на екстинкцията им, както са опре-
делени на спектрофотометъра. Това дава права ли-
ния, която преминава през началото на координат-
ната система. Тази графика позволява бифенилното
съдържание на пробите да се отчете директно в ppm,
от стойността на екстинкцията екстрактите.
Приложение № 5
към чл. 13
Метод за извършване на количествен анализ
на остатъци от ортофенилфенол и натриев
ортофенилфенат в цитрусови плодове
1. Област на приложение—методът е пред-
назначен за извършване на количествен анализ на
остатъците от ортофенилфенол (ОФФ) и натрие-
вия ортофенилфенат в цели цитрусови плодове.
Методът дава резултати за съдържание на ОФФ
или натриев ортофенилфенат от порядъка на
12 ppm, които са ниски средно с 10% до 20%.
2. Принцип на метода—определянето на коли-
чеството на остатъците от ортофенилфенол и нат-
риев ортофенилфенат в цитрусови плодове се из-
вършва след дестилация в кисела среда и извлича-
не чрез ди-изопентилов етер, екстрактът се пре-
чиства и обработва с разтвор на 4-амино-2,3-диме-
тил-1-фенил-3-пиразолин-5-он(= 4-аминоантипи-
рин). Появява се червен цвят, чиято интензивност
се измерва чрез спектрофотометрия при 510 nm.
3. Реактиви:
3.1. 70 % ортофосфорна киселина.
3.2. Антипенообразуваща емулсия на база си-
лиций.
3.3. Ди-изопентилов етер (ч.з.а.).
3.4. Пречистен циклохексан, който се разкла-
ща 3 пъти с 4 % разтвор на натриев хидроокис и се
измива 3 пъти с дестилирана вода.
3.5. 4 % разтвор на натриев хидроксид.
3.6. Буферен разтвор с pH 10,4: в 2-литрова гра-
дуирана колба се слагат 6,64 грама борна кисели-
на, 8,00 g калиев хлорид и 93,1 ml N разтвор на
натриев хидроксид, които се смесват се и се довеж-
дат до мярката с дестилирана вода.
3.7. Реактив I. Разтваря се 1,0 g от 4-амино-2,3-
диметил-1-фенил-3-пиразолин-5-он (= 4-аминоти-
пирин) в 100 ml дестилирана вода.
3.8. Реактив II. Разтварят се 2,0 g калиев феро-
цианид в 100 ml дестилирана вода.
Реактиви I и II трябва да се съхраняват в кафяви
стъклени шишета и са годни само за около 14 дни.
3.9. Силикагел.
3.10. Стандартен разтвор. Разтварят се 10 mg
чист ОФФ в 1 ml от 0,1 N NaOH и се разрежда до
100 ml с 0,2 М разтвор на натриев борат (1 ml =
100 µg). За стандартен разтвор се разрежда в отно-
шение 1 : 10 с буферния разтвор.
4. Оборудване:
4.1. Раздробяваща или смачкваща мелничка.
4.2. Миксер.
4.3. Еднолитрова дестилационна колба с моди-
фициран сепаратор от типа Clevenger, посочен в
приложение № 6, и обратен хладник.
4.4. Инфрачервена вана.
4.5. 200 ml делителна фуния.
4.6. Градуирани цилиндри от 25 и 100 ml.
4.7. Градуирани колби от 25 и 100 ml.
4.8. 1 до 10 ml пипети.
4.9. 0,5 ml градуирани пипети.
4.10. Спектрофотометър с кювети от 5 cm.
5. Процедура:
Всички плодове в пробата за анализ се разряз-
ват наполовина. Едната половина от всеки плод
се запазва за качествен анализ за остатъци от би-
фенил, ОФФ или натриев ортофенилфенат. Дру-
гите половини от плодовете се събират, раздро-
бяват се или се смилат до получаването на хомо-
генна смес. От нея се вземат за анализ най-малко
две проби от по 250 g, които се обработват по
следния начин. Всяка от тези проби се поставя в
миксер с 500 ml вода и се смесва до получаване на
много фина хомогенна смес, в която не се наблю-
дават мастни капки. От пюрето се взема проба от
150 до 300 g в зависимост от предполагаемото