Държавен вестник, бр. 73, 2012 г., стр. 17

БРОЙ  73	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
в неговата цялост, народните представители 
имат възможност да предлагат изменения и 
допълнения по законопроекта. Тази фаза не 
е спомената изрично в Конституцията, но 
без възможността законопроектът да бъде 
изменян и допълван второто четене в пар­
ламентарната зала би загубило своя смисъл. 
Според ПОДНС предложенията на народните 
представители се обсъждат в постоянната 
комисия, която е „водеща“ по конкретния 
законопроект, включват се в нейния доклад 
за второ четене, обсъждат се и в пленарна 
зала и се гласуват. Следователно в така 
установената процедура имплицитно е за­
ложена идеята, че има и такива текстове, 
които ще са обсъдени и приети само веднъж 
в пленарната зала на второ четене, тъй като 
са били предложени между първото и вто­
рото четене на законопроекта. Това основно 
положение в съвременния законодателен 
процес не противоречи на конституционното 
правило за приемане на законопроектите на 
две четения, защото е част от самото второ 
четене. То се прилага обаче задължително в 
съчетание с правилото на парламентарното 
право, че такива предложения се обсъждат 
и гласуват на второ четене само ако не 
противоречат на принципите и обхвата на 
законопроекта, приет на първо четене (чл. 71, 
ал. 1 ПОДНС). Преценката за наличие или 
липсата на такова противоречие принадлежи 
единствено на самото Народно събрание. 
Съдът няма основания да се отклонява от 
това разбиране в предишните си произнася­
ния – Решение № 28 от 1998 г. по к.д. № 26 
от 1998 г.; Решение № 1 от 1999 г. по к.д. 
№ 34 от 1998 г.; Решение № 14 от 2001 г. по 
к.д. № 7 от 2001 г.; Решение № 4 от 2002 г. 
по к.д. № 14 от 2002 г.; Решение № 7 от 
2005 г. по к.д. № 1 от 2005 г.; Решение № 6 
от 2007 г. по к.д. № 3 от 2007 г.; Решение 
№ 5 от 2009 г. по к.д. № 6 от 2009 г.; Решение 
№ 8 от 2010 г. по к.д. № 2 от 2010 г.; Решение 
№ 1 от 2011 г. по к.д. № 22 от 2010 г. 
5. Конституцията не определя какво да 
бъде съдържанието на бюджетните закони; 
съдържа ги като понятие с познато съдър­
жание, без да поставя ограничения досежно 
конкретните им разпоредби. Практика на 
Народното събрание, основана на Закона 
за нормативните актове (ЗНА) и указа за 
неговото прилагане, е със заключителните 
разпоредби на закони да се регулира изме­
няне и допълване на други закони, с които 
първите имат пряка връзка. ЗНА и указът за 
неговото прилагане са особено значими за 
законодателството нормативни актове, при­
ети през 1973 г. и продължаващи да действат 
с изменения и при сегашната Конституция. 
Относно бюджетното законодателство Зако­
нът за устройството на държавния бюджет 
(ЗУДБ) изрично предвижда, че законопро­
ектът се разглежда по общия ред, установен 
в ПОДНС (чл. 21, ал. 1 ЗУДБ). Наистина 
бюджетните закони имат ограничено действие 
във времето, но главно чрез своите заклю­
чителни разпоредби те се вписват в остана­
лото законодателство. Съдът установява, че 
оспорените в това дело изменения на чл. 68 
КСО имат пряко отношение към приходната 
и разходната част на бюджета на държавното 
обществено осигуряване, тъй като въвеждат 
изменения в условията за придобиване право 
на пенсия за осигурителен стаж и възраст 
след 1.01.2012 г., което дава непосредствено 
отражение и в начина на разходване на сред­
ства от държавното обществено осигуряване 
за отпускане и изплащане на пенсии през 
2012 г. Прилагането на оспорените измене­
ния на чл. 68  КСО в практиката е в пряка 
зависимост от ежегодните бюджетни закони 
на държавното обществено осигуряване, тъй 
като чрез тях финансово се осигурява дейст­
вието им. Те се вместват в тази практика, 
която не е противоконституционна.
6. Искането не посочва мотиви, защо със 
закон не е допустимо да се правят същест­
вени изменения в кодекси. Конституцията 
не съдържа „кодекс“ като вид нормативен 
акт. Съдържа го споменатият вече Закон за 
нормативните актове и изрично предвиж­
да, че за кодексите се прилагат правилата, 
валидни за законите (чл. 4, ал. 2), което 
означава и че изменянето на кодекс (освен с 
кодекс) се прави и със закон. Съдът споделя 
и подкрепя критичното разбиране, изразено 
в искането и в някои от становищата, за 
това, че измененията в кодекси следва да се 
правят със закон за изменение и допълнение 
на съответния кодекс, с отчитане обхватния 
характер на кодификацията, което отговаря 
на идеята за стабилното правно регулиране. 
Едновременно с това съдът отчита, че едно 
изменение, осъществено със заключителните 
разпоредби на друг закон, има за цел съг­
ласуваност в действащото законодателство 
и не го поставя в противоречие с принципа 
на правовата държава (чл. 4, ал. 1 от Кон­
ституцията), поради което не е противокон­
ституционно на това основание.
7. Аргументът, черпен от чл. 87 от Кон­
ституцията за това, че е било осуетено 
упражняването на право на законодателна 
инициатива на отделните народни пред­
ставители при обсъждането на оспорените 
текстове на второ четене, не е състоятелен: 
народните представители поначало нямат 
право да внасят законопроекти за годишни 
бюджети (аргумент от чл. 87, ал. 1 от Кон­
ституцията). Те обаче имат право да правят 
предложения и да участват в обсъждането 
на направените предложения, след като