Държавен вестник, бр. 33, 2016 г., стр. 28

СТР.  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  33
2. отказва да признае и да изпълни акта за 
налагане на мерки за процесуална принуда 
при наличие на някое от основанията по чл. 9. 
(6) Определението се обявява незабавно 
след изслушването  по ал. 3, освен в случа-
ите по ал. 4. 
(7) Съдът уведомява компетентния орган 
на издаващата държава за:
1. влизането в сила на определението по 
ал. 5;
2. невъзможността да бъде упражнен надзор 
върху мярката за процесуална принуда пора-
ди това, че местонахождението на лицето на 
територията на Република България не може 
да бъде установено.
(8) Заверен препис от влязлото в сила оп-
ределение по ал. 5, т. 1 се изпраща незабавно 
на съответния прокурор за изпълнение. 
Обжалване и протестиране
Чл. 8. (1) Определението по чл. 7, ал. 5 
подлежи на обжалване и протестиране по реда 
на глава двадесет и втора от Наказателно-
процесуалния кодекс. Жалбата и протестът 
се подават чрез съда, постановил акта. 
(2) Съдът уведомява компетентния орган 
на издаващата държава за обжалването и 
протестирането на определението, включи-
телно за сроковете за разглеждане на жалбата 
и протеста. 
Отказ за признаване
Чл. 9. (1) Съдът може да откаже да признае 
акта за налагане на мерки за процесуална 
принуда, когато:
1. не са изпълнени условията на чл. 7, ал. 4;
2. не са изпълнени условията по чл. 6, 
ал. 3 или 4; 
3. с акта се налагат мерки, по отношение 
на които Република България не е заявила, 
че ще упражнява надзор;
4. признаването на акта би било в проти-
воречие с принципа „ne bis in idem“; 
5. актът е постановен във връзка с деяние, 
което не съставлява престъпление по бъл-
гарското законодателство, с изключение на 
деянията по чл. 6, ал. 2;
6. наказателното преследване за престъ-
плението е погасено по давност съгласно 
българското законодателство и делото за него 
е подсъдно на български съд;
7. лицето, за което е постановена мярката, 
се ползва с имунитет по българското зако-
нодателство;
8. актът е постановен за лице, което по-
ради възрастта си съгласно българското за-
конодателство не може да бъде наказателно 
отговорно за деянията, във връзка с които е 
постановена мярката; 
9. в случай на нарушение на наложена мярка 
за процесуална принуда съдът трябва да откаже 
да предаде съответното лице в съответствие 
с глава пета от Закона за екстрадицията и 
Европейската заповед за арест.
(2) Съдът уведомява компетентния орган 
на издаващата държава за наличието на ос-
нование за отказ от признаване по ал. 1, т. 9, 
ако счете, че въпреки това актът може да 
бъде признат и изпълнен. Ако след уведомя-
ването компетентният орган на издаващата 
държава не оттегли удостоверението, съдът 
може да признае и изпълни акта за налагане 
на мерки за процесуална принуда, като в този 
случай предаването на лицето въз основа на 
Европейската заповед за арест трябва да бъде 
отказано.
Надзор върху изпълнението на мерки за 
процесуална принуда
Чл. 10. (1) Надзорът върху мерките, нало-
жени с признатия акт за налагане на мерки 
за процесуална принуда, се упражнява по 
ред, определен със закон. При промяна на 
местоживеенето на лицето или констатира-
но нарушение на взетата мярка прокурорът 
незабавно уведомява съда.
(2) Докато се упражнява надзорът по ал. 1, 
съдът може да поиска информация от ком-
петентния орган на издаващата държава за 
необходимостта от продължаването му и за 
срока, за който да бъде продължен. 
(3) Съдът уведомява незабавно компетент-
ния орган на издаващата държава за всяка 
промяна на местопребиваването на лицето, 
за което е постановена мярката за процесу-
ална принуда.
(4) Съдът уведомява незабавно компетент-
ния орган на издаващата държава за всяко 
нарушение на мерките за процесуална принуда 
и за всяко друго обстоятелство, което може 
да доведе до изменение или до отмяна на 
наложените мерки за процесуална принуда, 
както и до издаване на заповед за задържане 
или на друго съдебно решение със същото 
действие. Уведомяването се извършва чрез 
изпращане на формуляр по образец съгласно 
приложение № 2.
(5) При необходимост съдът провежда кон-
султации с компетентния орган на издаващата 
държава с цел улесняване упражняването на 
надзора, както и в случаите на тежко нару-
шение на мярката за процесуална принуда. 
Съдът може да поиска от компетентния орган 
на издаващата държава информация относно 
самоличността, местонахождението и съди-
мостта на лицето. 
(6) Когато съдът е изпратил няколко уведом-
ления по ал. 4 по отношение на едно и също 
лице на компетентния орган на издаващата 
държава, без последният да е постановил 
акт за подновяване, изменение, отмяна или 
заповед за задържане, той може да поиска от 
компетентния орган на издаващата държава