Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 7

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
АНАЛИЗ НА НОРМАТИВНАТА УРЕДБА, РЕ­
ГУЛИРАЩА ОТНОШЕНИЯТА ВЪВ ВОДНИЯ 
СЕКТОР
Ø Достиженията на правото на ЕС са транс­
понирани в българското законодателство.
Ø Липсва синхронизация в нормативно оп­
ределените цели, задачи, механизми и крайни 
резултати поради широкото отраслово разпре­
деление на функции и отговорности между 
отделните министерства и общини, най-вече в 
областта на управлението на различните систе­
ми на инфраструктурата в целия воден сектор, 
и търговските дружества водни оператори, 
което не гарантира интегрирано управление 
на водния сектор.
Ø Компетенции в сферата на водите на 
самостоятелно нормативно основание имат 
седем министерства, общините и операторите. 
В немалко случаи това води до размиване на 
отговорностите между отделните организации.
Ø Липсва нормативна уредба, която да гаран­
тира финансово, организационно и управленско 
обезпечаване на изпълнението и прилагането на 
Плановете за управление на речните басейни 
и програмите от мерки към тях. 
Ø На практика басейновият принцип на уп­
равление на водите е законово регламентиран, 
но не е напълно защитен със създаването на 
съответни механизми за взаимодействие между 
басейновите съвети, басейновите дирекции и 
министерствата с функции по управление на 
водите в различните аспекти. 
Ø Нормативната уредба води до сепариране 
във водния сектор: отделен закон – отделна 
политика – отделен орган – отделен отра­
съл – отделна инфраструктура – отраслови опе­
ратори – отделни цени – отделни инвестиции, в 
резултат – слабо администриране и затруднения 
при изпълнение на основни функции и задачи. 
Ø Разпределението на отговорностите между 
отделните основни министерства е довело и до 
обособяване на самостоятелни подсистеми от 
нормативни актове към всеки отраслов закон, 
а законодателят не е предвидил обединителни 
механизми, които достатъчно ефективно да 
осигурят единодействие във водния сектор. 
Ø Наложително е да се уеднаквят легал­
ни дефиниции и технически термини с общо 
значение и приложение в правната уредба на 
водния сектор. 
Ø Правото на собственост върху хидроме­
лиоративните системи, мрежи и съоръжения 
или части от тях не е уредено при спазване 
на принципите на технологичното единство 
на системите и гарантиране правото на всеки 
собственик и ползвател на земеделска земя на 
достъп до системите за напояване и отводняване. 
Ø Липсва нормативна уредба, която да даде 
устойчивост във времето на ръководните кадри 
на ВиК операторите и гаранции за наличие 
на квалификация и експертиза. Договорите за 
управление следва да включват подобни га­
ранции при постигане на основни показатели 
в дейността на операторите.
Ø Принципът „замърсителят плаща“ по отно­
шение на таксите за изпускането на отпадъчни 
води от населените места следва да се уреди 
по начин, който да стимулира изграждането 
на пречиствателни съоръжения за отпадъчни 
води на агломерациите. 
Ø Събираемостта на вземанията на ВиК 
операторите се изтъква като препятствие в дей­
ността им; въвеждането на бързо производство 
или прилагането на облекчен ред за събиране 
на вземанията е възможна законодателна мярка.
Ø Изборът на основните решения за развитие 
на нормативната уредба на водния сектор следва 
да реши реалното прилагане на интегрираното 
управление на водните ресурси на басейново 
ниво, принципите за възстановяване на разхо­
дите и „замърсителят плаща“.
Ø Многобройните промени правят Закона 
за водите трудно разбираем, дори в определени 
случаи неясен и противоречив. Част от Закона 
е посветена на институции и организации във 
ВиК сектора, което е предмет на друг закон – за 
регулиране на водоснабдителните и канализа­
ционните услуги. 
АНАЛИЗ НА ИНСТИТУЦИОНАЛНИЯ КА­
ПАЦИТЕТ НА ИНСТИТУЦИИТЕ, ИМАЩИ 
ОТГОВОРНОСТИ ВЪВ ВОДНИЯ СЕКТОР
Институциите като цяло, независимо от 
проблемите и слабите си страни, успяват да 
изпълняват възложените им от закона функции 
по управление на водния сектор. 
Главните силни страни на институционалния 
капацитет са свързани със:
Ø Добрите качествено-структурни характе­
ристики на персонала в редица институции: 
образователно ниво, професионален опит, съ­
отношение между ръководни и изпълнителски 
кадри, както и възрастови съотношения (напр. в 
МОСВ, Изпълнителна агенция по околна среда 
(ИАОС), Басейнови дирекции за управление 
на водите (БДУВ), Дирекции национални пар­
кове (ДНП), Изпълнителна агенция „Морска 
администрация“ (ИАМА). 
Ø Сравнително добра количествена осигу­
реност с персонал в редица институции (напр. 
РИОСВ, ДНП, РЗИ, ИАМА). 
Ø Наличието на необходимите документи, 
които регламентират вътрешната организация 
на работа и осигуряват нейната оперативна 
адекватност спрямо възложените функции и 
отговорности (с изключение на БДУВ, за които 
към момента на проучването се подготвя нов 
правилник). 
Ø Материално-техническата и информа­
ционната осигуреност, оценките за която се 
движат от „много добра“ и „добра“ за повечето 
институции (Държавна комисия за енергийно 
и водно регулиране (ДКЕВР), РИОСВ, МЗ, 
лабораториите в седем големи Регионални 
здравни инспекции, Национален институт по 
метеорология и хидрология (НИМХ), НСИ, 
ГДПБЗН – МВР) до „задоволителна“ (ИАОС, 
БДУВ, ИАМА).