Държавен вестник, бр. 53, 2014 г., стр. 108

СТР.  108	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  53
В случая от жалбоподателя Татяна Иванова 
Йорданова са представени писмени доказа-
телства относно заемана длъжност „съдебен 
администратор“, а от страна на жалбоподателя 
„Национално сдружение на съдебните слу-
жители“ е представен списък на 74 съдебни 
служители, които заемат длъжности „съдебен 
администратор“ и „административен секретар“ 
и които са засегнати от разпоредбите на чл. 4, 
ал. 2, т. 2, чл. 9, ал. 2 и § 4 ПЗРПАС. Посочените 
длъжности и за конкретните лица ще се засег-
не пряко упражняването на трудови функции 
чрез изменение на изискванията за заемане на 
тези длъжности и въведеното задължение за 
административните ръководители да приведат 
заеманите длъжности в съответствие с тези 
изисквания. От разпореденото с § 4 ПЗРПАС е 
възможно причиняване на значителни и трудно 
поправими вреди на съдебните служители, за-
емащи длъжностите „съдебен администратор“ 
и „административен секретар“, чрез промяна 
на техните длъжностни характеристики, респ. 
промяна на трудовите правоотношения. В тази 
насока настоящият съдебен състав приема, че 
на тази основа не са противопоставими и не 
са доказани други интереси на органите на 
съдебната власт, в които се заемат тези длъж-
ности или по отношение на издателя на акта, 
след като по отношение на тези длъжности 
лицата са упражнявали възложените съдебни 
дейности в продължение на дълги години. 
Относно преценката за наличие на предпос-
тавки за спиране на предварителното изпълнение 
в частта по § 4 ПЗРПАС настоящият съдебен 
състав съобрази ТР № 5 от 8.09.2009 г. на ОСК 
на ВАС относно целите на допуснатото по 
силата на закон предварително изпълнение и 
допустимостта на неговото спиране, подчинени 
на принципа за съразмерност. Водещи в тази 
връзка са мотивите, че „административният 
акт и неговото изпълнение да не засягат права 
и законни интереси в по-голяма степен от най-
необходимото за целта, за която актът се издава“. 
В конкретния случай незабавното изпъл-
нение на ПАС в частта по § 4 ПЗР е насо-
чено към преуреждане на висящите трудови 
правоотношения на съдебните служители в 
съответствие с изискванията на ПАС в двуме-
сечен срок от влизане в сила на правилника, 
което не обуславя необходимостта от спешно 
привеждане в изпълнение, с оглед защита на 
други законни интереси. Допуснатото по силата 
на закона незабавно изпълнение на ПАС и в 
частност на разпоредбата на § 4 ПЗР в случая 
по отношение на съдебните служители, които 
заемат длъжностите „съдебен администратор“ 
и „административен секретар“, не е съизмеримо 
с възможните вреди, които могат да настъпят 
за тях чрез промяна на трудовите им право-
отношения (прекратяване или намаляване на 
трудовото възнаграждение), като засегнатите 
права и интереси на съдебните служители 
в резултат това изпълнение са в по-голяма 
степен от възможните засегнати интереси в 
резултата на незабавното изпълнение. 
Освен изложеното съдът съобрази, че 
изискването по чл. 166, ал. 4 във връзка с 
ал. 2 АПК е не за доказване на конкретни 
значителни или трудно поправими вреди, а за 
възможността такива да настъпят с въведения 
законов израз – „ако то би могло да причини“. 
В съответствие с ТР № 5 от 8.09.2009 г. на ОСК 
на ВАС целите на допуснатото по силата на 
закон предварително изпълнение и допусти-
мостта на неговото спиране са подчинени на 
принципа за съразмерност, като следва да се 
съобрази административният акт и неговото 
изпълнение, да не засягат права и законни 
интереси в по-голяма степен от най-необхо-
димото за целта, за която актът се издава. 
По отношение преценката за наличие на 
предпоставките за спиране на изпълнението 
на § 4 ПЗР съдът съобрази, че с определение 
от 4 март 2014 г. по конст.д. № 3 от 2014 г. на 
Конституционния съд на Република България 
на основание чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конститу-
цията на РБ и чл. 19, ал. 1 от Закона за Кон-
ституционен съд е допуснато за разглеждане 
по същество искане на Пленума на Върховния 
касационен съд за даване на задължително 
тълкуване на чл. 130, ал. 6 от Конституцията 
по питане може ли на Висшия съдебен съвет 
да се възлага подзаконова нормотворческа 
компетентност във връзка с изпълнението на 
конституционните му функции за кадрово и 
институционално обезпечаване и ръководство 
на съдебната власт. Посоченото произнасяне 
на Конституционния съд е от съществено 
значение при произнасянето по съществото 
на оспорването и при преценката на харак-
тера на Правилника за администрацията в 
съдилищата като подзаконов нормативен акт, 
приет в съответствие с чл. 342, ал. 1 от Зако-
на за съдебната власт, и при съобразяване на 
Решение № 10 от 15.11.2011 г. по к.д. № 6 от 
2011 г. на Конституционния съд.
Предвид на изложеното, настоящият съ-
дебен състав приема, че предварителното 
изпълнение на § 4 ПЗРПАС може да при-
чини вреди или трудно поправими вреди на 
съдебните служители, заемащи длъжностите 
„съдебен администратор“ и „административен 
секретар“, които не отговарят на изискванията 
на чл. 4, ал. 2, т. 2 и на чл. 9, ал. 2 ПАС. Из-
ложените изводи са достатъчно основание да 
се уважи искането за спиране изпълнението 
на § 4 ПЗРПАС до приключване на делото 
по оспорването с влязъл в сила съдебен акт.
Настоящият съдебен състав приема, че не 
са налице предпоставките на чл. 166, ал. 4 
във връзка с ал. 2 АПК по отношение иска-
нето на „Национално сдружение на съдебните 
служители“ за спиране изпълнението на ПАС, 
предвид на това, че с него се уреждат особено 
съществени обществени отношения относно