Държавен вестник, бр. 30, 2021 г., стр. 3

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
Така се създават условия Конституционният 
съд да упражнява правомощията си без риск 
от блокиране на дейността с незначителни 
случаи, за които има други средства за защита.“ 
Правомощието на Висшия адвокатски 
съвет да отнесе въпрос за конституционо­
съобразност по смисъла на чл. 150, ал. 4 
от Основния закон към конституционната 
юрисдикция съответства на конституционно 
установеното призвание на адвокатурата да 
бъде независим и самостоен защитник на пра­
вата и свободите на гражданите. Функцията 
на адвокатурата да подпомага гражданите и 
юридическите лица при защита на техните 
права и законни интереси (чл. 134, ал. 1 от 
Конституцията) представлява проекция на 
материалната справедливост като елемент на 
правовата държава. Адвокатите допринасят за 
постигането на справедливост чрез защитата 
на правата и законните интереси на лицата, 
които им се доверяват за правна защита и съ­
действие. Гарантираната възможност на всеки 
гражданин да се обърне към своя адвокат, за 
да получи съвет и помощ, а при образуването 
на производство – да бъде представляван, е 
едно от достиженията на европейската правна 
култура и традиции. Интересът, който стои 
в основата на субективното конституционно 
право на защита на гражданите, е очертан 
много широко, но акцентът е върху субекта 
на права, който следва да бъде защитен в ре­
алните правни отношения, а конституционно 
защитеното съдържание на правото на защи­
та се проявява в правото на самостоятелни 
правни действия на засегнатото лице, които 
всички следва да зачитат, щом са в границите 
на Конституцията и законите.
Конституционното призвание на адвока­
турата е рамката, в която се вмества сезира­
щата компетентност на Висшия адвокатски 
съвет. Тази рамка предпоставя стеснените 
възможности на Висшия адвокатски съвет 
да инициира производство пред Конституци­
онния съд – правомощието по чл. 150, ал. 4 
от Конституцията може да бъде упражнено 
само за установяване на противоконститу­
ционност на закон, с който се нарушават 
права и свободи на гражданите, каквито 
безусловно са закрепени в Основния закон. 
(В този смисъл Определение № 1 от 2020 г. 
по к. д. № 8/2020 г., Определение № 1 от 
2019 г. по к. д. № 1/2019 г., Определение № 2 
от 2016 г. по к. д. № 12/2015 г., Определение 
№ 8 от 2010 г. по к. д. № 14/2010 г.)
По настоящото дело се оспорват разпоредби 
от Закона за мерките срещу изпирането на 
пари. Изпирането на пари представлява риск 
за цялото общество, за устоите на конститу­
ционния демократичен ред и управление и с 
негативно влияние върху икономиката, водещи 
до намаляване на ефективността на финансо­
вата система, възпрепятстване на използването 
на европейските фондове, разрушаване на 
конкурентната среда и отслабване на сила­
та на стимулите за икономически растеж в 
страната. Изпирането на пари създава условия 
и за корумпиране на бизнеса, финансовите 
институции и държавната администрация 
и подхранва организираната престъпност и 
тероризма. 
Съпътстващо либерализирането на светов­
ната търговия, изпирането на пари деформира 
този процес и изисква противодействие, cъ­
ответно на мащаба на неговото разрастване, 
чрез засилено международно сътрудничество. 
Приетият Закон за мерките срещу изпиране­
то на пари (обн., ДВ, бр. 27 от 27.03.2018 г.; 
последно изм. и доп., бр. 21 от 12.03.2021 г.) 
се вписва в правотворческите усилия на 
демократичната международна общност за 
създаване на цялостна и хомогенна правна 
рамка за организирано противопоставяне 
срещу изпирането на пари. Предмет на за­
конодателна уредба са мерките за превенция 
на използването на финансовата система за 
целите на изпирането на пари, както и орга­
низацията и контролът за тяхното изпълнение. 
Понятието „изпиране на пари“ е дефинирано 
в разпоредбата на чл. 2 ЗМИП. Мерките за 
превенция на използването на финансовата 
система за целите на изпирането на пари са 
предвидени в чл. 3 ЗМИП и включват: ком­
плексна проверка на клиентите, събиране и 
изготвяне на документи и друга информация 
и тяхното съхраняване, оценка на риска от 
изпиране на пари, разкриване на информа­
ция относно съмнителни операции, сделки и 
клиенти, разкриване на друга информация за 
целите на закона, контрол върху дейността на 
задължените субекти и обмен на информация. 
Разпоредбата на чл. 4 ЗМИП посочва из­
черпателно лицата, които следва да прилагат 
съответните мерки за превенция. Каталогът 
със задължени лица обхваща в 29 позиции и 
представителите на определени професии. В 
тази група попадат адвокатите като лица, които 
по занятие извършват правни консултации по 
смисъла на чл. 4, т. 15 ЗМИП (така и според 
Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския 
парламент и на Съвета от 20 май 2015 г. за 
предотвратяване на използването на финан­
совата система за целите на изпирането на 
пари и финансирането на тероризма).
В качеството им на задължени лица ад­
вокатите следва да въведат в дейността си 
мерките за превенция на използването на 
финансовата система за изпирането на пари. 
За постигането на тази цел разпоредбата на 
чл. 101, ал. 4, изр. второ ЗМИП задължава 
Висшия адвокатски съвет да приеме единни 
вътрешни правила за контрол и предотвратя­
ване на изпирането на пари и финансирането 
на тероризма, приложими спрямо членовете 
на адвокатските колегии. Нормата на чл. 103,