Държавен вестник, бр. 8, 2015 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  8
3. Превозвачът е отговорен за вредите 
от загуба или повреда на ръчен багаж, ако 
инцидентът, от който произтичат загубите, е 
настъпил по вина или небрежност на превоз­
вача. Вината или небрежността на превозвача 
за загуби, причинени от морски инцидент, се 
предполага.
4. Превозвачът е отговорен за вредите от 
загуба или повреда на багаж, различен от ръчен 
багаж, освен ако той докаже, че инцидентът, 
от който произтичат загубите, не е настъпил 
по вина или небрежност на превозвача.
5. За целите на този член:
а) „морски инцидент“ означава корабо­
крушение, преобръщане, сблъскване или за­
сядане на кораба, експлозия или пожар, или 
неизправност на кораба;
б) „вина, включително небрежност, на 
превозвача“ включва вина, включително 
небрежност, на служителите на превозвача, 
действащи в рамките на трудовите си задъл­
жения;
в) „неизправност на кораба“ означава 
всяка неизправност, повреда или неспазване 
на приложимите норми за безопасност по 
отношение на която и да е част на кораба 
или неговото оборудване, когато тази част се 
използва за напускане на кораба, евакуация, 
качване или слизане на пътници от борда; 
или за задвижване, управление, безопасна 
навигация, приставане, поставяне на котва, 
пристигане или напускане на котвена стоянка, 
или извършване на действия за ограничаване 
на щетите при корабно наводнение; или за 
спускане на спасителни съоръжения; както и
г) понятието „загуби“ не включва наказател­
ното или назидателно обезщетение за вреди.
6. Отговорността на превозвача по този член 
се отнася единствено за загуби, произтичащи 
от инциденти, настъпили по време на пре­
воза. Тежестта на доказване, че инцидентът, 
от който произтичат загубите, е настъпил 
по време на превоза, както и на размера на 
загубите, се носи от ищеца.
7. Тази Конвенция не засяга регресните 
права на превозвача срещу трети лица или 
правото му да се позовава на съпричиняване 
съгласно чл. 6 от тази Конвенция. Разпоред­
бите на този член не засягат правото на огра­
ничаване на отговорността съгласно членове 
7 или 8 от тази Конвенция.
8. Презумпцията за вина, включително 
небрежност, на определена страна или въз­
лагането на тежестта на доказване на опре­
делена страна не са пречка за разглеждане на 
доказателства в полза на тази страна.“
Член 5 
Следният текст се добавя като Член 4 (а) 
от Конвенцията:
„Член 4а
Задължително застраховане
1. При превоз на пътници на борда на кораб, 
регистриран в държава – страна по Конвен­
цията, който има издадено разрешително за 
превоз на повече от дванадесет пътници, и в 
случаите, когато се прилага тази Конвенция, 
всеки превозвач, който фактически осъщест­
вява целия превоз или част от него, сключва 
договор за застраховка или друго финансово 
обезпечение, като например банкова гаранция 
или гаранция от подобна финансова институ­
ция, за покриване на отговорността съгласно 
тази Конвенция при смърт и телесна повреда 
на пътници. Границата на задължителната 
застраховка или на другото финансово обез­
печение е не по-малко от 250 000 разчетни 
единици на пътник за всеки отделен случай.
2. За всеки кораб се издава удостоверение 
за сключена валидна застраховка или друго 
финансово обезпечение в съответствие с 
разпоредбите на тази Конвенция, след като 
съответният орган на държава – страна по 
Конвенцията, е установил, че са спазени 
изис­кванията по § 1. За кораб, регистриран 
в държава – страна по Конвенцията, съответ­
ното удостоверение се издава или заверява от 
съответния орган на държавата по мястото 
на регистрация на кораба; за кораб, който 
не е регистриран в държава – страна по 
Конвенцията, удостоверението може да бъде 
издадено или заверено от съответния орган 
на всяка държава – страна по Конвенцията. 
Удостоверението се съставя по образеца, по­
сочен в приложението към тази Конвенция, 
и съдържа следните данни:
а) наименование, отличителен номер или 
букви и пристанище на регистрация на кораба;
б) наименование и основно място на дейност 
на превозвача, който фактически осъществява 
целия превоз или част от него;
в) определен от ИМО идентификационен 
номер на кораба;
г) вид и срок на действие на обезпечението;
д) наименование и основно място на дей­
ност на застрахователя или на друго лице, 
предоставящо финансово обезпечение, и къ­
дето е уместно, мястото на дейност, където е 
сключена застраховката или е учредено друго 
финансово обезпечение; както и
е) срок на валидност на удостоверението, 
който не е по-дълъг от срока на валидност 
на застраховката или на друго финансово 
обезпечение.
3. а) Държава – страна по Конвенцията, 
може да оправомощи призната от нея инсти­
туция или организация да издаде удостове­
рението. Тази институция или организация 
информира съответната държава за всяко 
издадено удостоверение. Във всички случаи 
държавата – страна по Конвенцията, изцяло