Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
са изброени изчерпателно в Конституцията, 
а с изричното им присъствие в чл. 1 ИК се 
прави дописване на Конституцията.
Относно условията за избиране на народни 
представители, президент и вицепрезидент на 
републиката (ал. 1) Конституционният съд 
отбелязва, че тези условия са ясно уредени в 
Конституцията – чл. 65, ал. 1, чл. 93, ал. 2 и 
чл. 94. Поради това съдът преценява, че включ­
ването на „условията за избиране на народни 
представители, президент и вицепрезидент 
на републиката“ в предмета на регулиране 
на Изборния кодекс (чл. 1) представлява 
дописване на Конституцията и установява 
противоконституционност на чл. 1, ал. 1 ИК 
в частта „народни представители, президент и 
вицепрезидент на републиката“. В останалата 
си част чл. 1 ИК не е противоконституционен.
ІІ
Член 3, ал. 2, 3, 4 и 5;
Член 4, ал. 3, 4, 5 и 6 и
Параграф 1 ИК относно т.нар. уседналост
Оспорва се цялостната уредба на чл. 3, 
ал. 2, 3, 4 и 5; чл. 4, ал. 3, 4, 5 и 6 ИК, зася­
гаща участието в избори за членове на ЕП от 
Република България и в избори за кметове 
и общински съветници; оспорва се и целият 
§ 1 от допълнителните разпоредби на ИК с 
неговите 20 точки. Мотиви за оспорването са 
изложени само по част от тази уредба – относ­
но изискването в Изборния кодекс избиратели 
и кандидати да са живели минимум време в 
Република България или в държава – членка 
на ЕС, респ. в съответното населено място. В 
искането се поддържа, че въпросното изисква­
не в чл. 3, ал. 2, 3, 4 и 5 и в чл. 4, ал. 3, 4, 5 
и 6 ИК, както и поясняващите го текстове в 
§ 1 от допълнителните разпоредби на ИК са 
противоконституционни и противоречащи на 
международни договори, по които Република 
България е страна.
Искането се подкрепя от Български адво­
кати за правата на човека, Съюза на юристите 
в България, Висшия адвокатски съвет и Ин­
ститута за модерна политика. Министерският 
съвет, министърът на регионалното развитие и 
благоустройството и Националната асоциация 
„Правна инициатива за местното самоупра­
вление“ считат оплакването за неоснователно.
Искането е основателно частично – до­
сежно числото „12“, думите „две години“ и 
„една година и четири месеца“. В останалата 
част на оспорените текстове, свързани с т.нар. 
уседналост, искането е неоснователно. Що се 
отнася до текстовете на § 1 от допълнител­
ните разпоредби на ИК, които нямат общо с 
въпроса на уседналостта, Конституционният 
съд ги възприема като неотносими към делото 
и ги оставя без разглеждане.
В искането се твърди, че въвеждането на 
изискването за „уседналост“ при упражнява­
не на активно избирателно право надхвърля 
конституционната рамка: в чл. 42, ал. 1 от 
Конституцията изчерпателно са изброени 
ограниченията за упражняването на активно 
избирателно право при произвеждане на из­
бори за държавни и местни органи на власт 
и на допитвания до народа, а изискване за 
живеене определен период от време преди 
избори в населеното място не се съдържа в 
същия чл. 42, ал. 1 от Конституцията. Така 
според искането с Изборния кодекс се прави 
недопустимо дописване на Конституцията. В 
искането се поддържа също, че не е консти­
туционно допустимо в § 1 от допълнителните 
разпоредби да се определят 5 различни понятия 
за ограничението (уседналостта) вместо едно 
общо понятие, както изисква конституционни­
ят принцип за правовата държава (чл. 4, ал. 1 
от Конституцията). Поддържа се също, че при 
прилагането на оспорената уредба може да се 
стигне до фактическо лишаване на немалко 
граждани от правото да гласуват на европей­
ски и местни избори поради невъзможност да 
бъдат включени в някой избирателен списък, 
което представлява нарушение на чл. 26, ал. 1 
и чл. 10 от Конституцията, както и на чл. 7 
и чл. 21, ал. 3 от Всеобщата декларация за 
правата на човека, чл. 14 КЗПЧОС и чл. 25в 
МПГПП и влиза в противоречие с чл. 5, ал. 4 
от Конституцията.
1. Правото да се избират държавни и местни 
органи, т.е активното избирателно право, е 
от категорията на основните права, уредено 
в чл. 42 от Конституцията в главата „Основ­
ни права и задължения на гражданите“. То 
принадлежи към status activus на основните 
права (Г. Йелинек); неговото упражняване е 
фундамент в изграждането на демократична 
държава. Член 42, ал. 1 от Конституцията 
гласи: „Гражданите, навършили 18 години, с 
изключение на поставените под запрещение 
и изтърпяващите наказание лишаване от 
свобода, имат право да избират държавни и 
местни органи и да участват в допитвания 
до народа.“
В своята практика (Решение № 3 от 2001 г. 
по к.д. № 16 от 2000 г., Решение № 8 от 2001 г. 
по к.д. № 10 от 2001 г.; Решение № 1 от 2009 г. 
по к.д. № 5 от 2009 г.) Конституционният съд 
поставя ударението върху това, че в чл. 42, 
ал. 1 от Конституцията всъщност са запи­
сани изисквания – позитивни и негативни, 
за самото упражняване на избирателното 
право, за да може то да бъде осъществявано 
според предназначението си – чрез избори 
да бъдат излъчени „управляващите“. Такива 
изисквания – лицето да е достигнало 18-го­
дишна възраст, да не е под запрещение и да 
не изтърпява наказание лишаване от свобода, 
са необходими, за да се гарантира личната 
способност на всеки да бъде избирател, т.е. за 
осигуряване реалното упражняване на избира­
телното право (всеобщото избирателно право,