Държавен вестник, бр. 48, 2014 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
основата на еднакви основания и за защитата 
на едни и същи интереси, независимо кой 
е задълженият орган на власт. Обратното 
въвежда необоснована привилегия за МВР, 
ограничава правото на гражданите на достъп 
до обществена информация и създава условия 
за непрозрачност и безотчетност в това така 
важно за функционирането на държавата 
министерство. 
Според чл. 28, ал. 1, т. 1 ЗМВР правото на 
информация се ограничава, когато би въз­
никнала опасност за националната сигурност 
или обществения ред. Според т. 2 на същата 
разпоредба то се ограничава и в случаите, 
когато се опазва информация, класифицирана 
като държавна или служебна тайна. Редът 
и условията за класифициране на инфор­
мация обаче се съдържат в ЗЗКИ. От една 
страна, между т. 1 и 2 на чл. 28, ал. 1 ЗМВР 
е налице припокриване при добронамерено 
тълкуване и прилагане на закона. От друга 
страна обаче, т. 1 позволява и разширително 
тълкуване при липсата на стриктните оп­
ределения и критерии, предвидени в ЗЗКИ, 
което ще доведе до накърняване на правото 
на достъп до информация. 
Според Решение № 7 от 1996 г. на Кон­
ституционния съд на Република България и 
разпоредбите на ЗЗКИ защитата на информа­
ция за целите на националната сигурност и 
обществения ред се осъществява единствено 
чрез процеса на нейното класифициране като 
държавна или служебна тайна. Тази процедура 
е съобразена с изискванията на Конституци­
ята и международните стандарти. В ЗЗКИ 
са предвидени определения на държавна и 
служебна тайна, нива на защита, съответни 
на вредата от разкриване на информацията, 
ясна процедура, изчерпателно изброяване 
на категориите информация, която може да 
бъде класифицирана. Те включват именно 
данни, свързани с вътрешната и външната 
сигурност и обществения ред. 
С цитираната норма на ЗМВР се въвежда 
паралелна защита на същата информация, 
но с абсолютно неясни: обем, процедура на 
засекретяване и контрол върху изпълнението 
є. Тоест, въвежда се възможност без гаран­
ции и контрол да се засекретява произволно 
информация. Нарушени са чл. 41, ал. 1 от 
Конституцията и чл. 10, § 2 от ЕКПЧ.
С чл. 28, ал. 1, т. 1, буква „в“ ЗМВР е 
предвидено правото на достъп до информа­
ция да се ограничава, когато би възникнала 
опасност от разкриване на източниците. 
Нормата е непрецизна. Ако се имат предвид 
защитени източници, това е оправдано, но в 
специални закони, като Закона за специалните 
разузнавателни средства и Наказателно-про­
цесуалния кодекс те са предвидени. При на­
стоящата редакция е възможно разширително 
тълкуване и прилагане на закона, тъй като 
документите, постъпващи от други органи 
на държавна власт, също могат да бъдат 
определени като източници на информация. 
Съгласно чл. 31, ал. 5 ЗДОИ тези документи 
подлежат на предоставяне при поискване, 
без дори съответната институция да се пита 
за съгласие. С цитираната норма в ЗМВР е 
създадена неяснота, която може да доведе до 
разширително прилагане на ограничението 
на достъпа до обществена информация. 
Според чл. 28, ал. 1, т. 2 ЗМВР достъпът 
до информация се ограничава, когато „би 
накърнил изпълнението на законово опре­
делените дейности“ на органите на МВР. По 
този начин в действителност ограничението 
се разширява до цялата съхранявана от МВР 
информация. При липса на друг критерий 
преценката дали предоставянето на дадена 
информация накърнява изпълнението на 
дейности е въпрос на субективна преценка 
и може да доведе до произвол. 
Разпоредбата на чл. 28, ал. 2 ЗМВР пред­
вижда при отказ за предоставяне на ин­
формация да се посочва само правното 
основание. Така се създава изключение от 
правилото на чл. 38 ЗДОИ, според което при 
отказ се посочва и фактическото основание, 
дори когато информацията е класифици­
рана. Изискването за пълно мотивиране 
произтича от конституционното положение, 
според което ограничението е изключение 
от принципа – затова и подлежи на пълно и 
подробно обосноваване за всеки конкретен 
случай. При настоящата редакция излиза, 
че Националната разузнавателна служба и 
Държавната агенция „Национална сигурност“ 
трябва да посочват изцяло основанието за 
отказ и от правна, и от фактическа страна, 
а МВР единствено запазва привилегията да 
мълчи и да не се обосновава цялостно. 
С чл. 28, ал. 2, изр. 2 ЗМВР се въвежда 
мълчалив отказ по заявления за достъп до 
информация. При сравнение на законодател­
ната уредба става ясно, че в ЗДОИ не е пред­
виден мълчалив отказ. В редица решения на 
Върховния административен съд (практиката 
е безпротиворечива по въпроса) се приема, 
че липсата на мълчалив отказ в закона се 
дължи на волята на законодателя да не до­
пуска такова поведение на органите на власт 
и техните администрации и свидетелства за 
значението, което той отдава на конститу­
ционно гарантираното право на достъп до 
обществена информация. Тоест, в трайната 
практика по прилагането на ЗДОИ, създавана 
и утвърждавана в продължение на 14 години, 
е прието тълкуването на Конституционния 
съд от Решение № 7 от 1996 г., според което 
правото на информация е принципът, а огра­
ничаването му е изключение от този принцип 
и подлежи на изрично обосноваване във все­
ки отделен случай. С изричното въвеждане