Държавен вестник, бр. 110, 2024 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  110
Прекратява производството по делото.
Връща искането на вносителя заедно с 
препис от настоящото определение.
Определението е подписано с особено 
мнениe на съдиите Атанас Семов и Янаки 
Стоилов и със становище от съдиите Красимир 
Влахов, Сашо Пенов и Невин Фети.
Председател: 
Павлина Панова
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Атанас Семов и Янаки Стоилов
по Определение № 17 по к.д. № 42/2024 г.
Подписахме определението с особено 
мнение относно допустимостта на искането 
по втория и третия тълкувателен въпрос по 
настоящото производство по следните съоб­
ражения.
Практиката на Конституционния съд по от­
ношение на реда, по който разглежда дела със 
сходен предмет, е различна. По начало, когато 
той допуска за разглеждане по същество искане 
за установяване на противоконституционност 
на разпоредба от закон, присъединява към 
него последващо искане със същия или сходен 
предмет. По друг начин Съдът е процедирал с 
две искания за тълкуване на конституционни 
разпоредби, съдържащи се в чл. 130 от Кон­
ституцията – в глава шеста „Съдебна власт“ 
(дела № 9/2023 г. и № 11/2023 г.). По двете 
образувани дела е определен един докладчик, 
както е и в настоящия случай. Така още преди 
да се произнесе по допустимостта на исканията 
към образуваното на 29.05.2023 г. по искане 
на главния прокурор конституционно дело 
№ 9/2023 г. Съдът е присъединил към него 
конституционно дело № 11/2023 г., образувано 
на 16.06.2023 г. по искане на тричленен състав 
на Върховния административен съд. В процеса 
на общото разглеждане и решаване на делата 
с Определение № 7 от 24.07.2023 г. исканията 
за тълкуване са отклонени, а производството 
е прекратено. Не установяваме съществена 
разлика с настоящото производство, която 
да обосновава отклонение от начина, по 
който Съдът е процедирал в сходна ситуа­
ция – да присъедини към к.д. № 41/2024 г. 
к.д. № 42/2024 г. за съвместно произнасяне 
по тяхната допустимост. В настоящия случай 
Конституционният съд трябваше да констатира 
наличието на частично съвпадащ предмет (от­
носно въпроса за приложимост на § 23, ал. 2 
от преходните и заключителните разпоредби 
от Закона за изменение и допълнение на 
Конституцията на Република България, обн.,
ДВ, бр. 106 от 2023 г.) и значително сходство 
по отношение на въпросите относно упраж­
няване на правомощия от Висшия съдебен 
съвет (ВСС) при изтекъл мандат на неговите 
членове (първия въпрос от искането по к.д. 
№ 41/2024 г. и втория и третия от искането 
по к.д. № 42/2024 г.) и след това да се про­
изнесе по допустимостта на всеки от тях в 
общо производство. 
Смятаме, че вторият и третият въпрос от 
искането по к.д. № 42/2024 г. са допустими.
Първият въпрос по к.д. № 41/2024 г. е: 
„Когато мандатът на членовете на Висшия 
съдебен съвет е изтекъл, същият продъл­
жава ли да изпълнява конституционните си 
правомощия в пълнота?“. По друг начин, 
донякъде казуистично, т.е. с по-ниска степен 
на абстрактност, същият проблем е поста­
вен и в два от въпросите от искането по к.д. 
№ 42/2024 г.: „Допустимо ли е упражняване­
то на основни конституционни функции по 
чл. 129, ал. 2 от Конституцията на Република 
България от пленума на Висшия съдебен съвет, 
по отношение на който са налице следните 
хипотези: а) изтекъл мандат на неговите 
изборни членове преди повече от две годи­
ни; б) системно заседава в непълен състав, 
поради напускане или освобождаване на 1/5 
от неговите членове, в т.ч. от професионал­
ната квота, което води до непропорционално 
високо влияние на парламентарната квота и 
политизация на функциите, предвид прин­
ципите на правовата държава (чл. 4 КРБ), 
върховенството на Конституцията (чл. 5, ал. 1 
и ал. 2 КРБ), разделението на властите (чл. 8) 
и независимостта на съдебната власт (чл. 117, 
ал. 2, чл. 129, ал. 2 и чл. 130, ал. 4 КРБ)?“ и 
„Допустимо ли е упражняването на основни 
конституционни функции по чл. 129, ал. 2 
от Конституцията на Република България от 
ВСС при изтекъл мандат и непопълване на 
неговия състав от 1/5 от членовете, които 
се избират от органите на съдебната власт, 
в светлината на задълженията за участие в 
изграждането и развитието на Европейския 
съюз по чл. 4, ал. 3 КРБ?“. 
Всъщност въпросът по второто тълкува­
телно искане, изведен от цитираните т. 2 и 3, 
е един, но неговият отговор се търси с оглед 
на две групи правни основания – едните са 
конституционни принципи (чл. 5, ал. 1 и 
2; чл. 8 и чл. 117, ал. 2 от Конституцията) 
и норми (чл. 129, ал. 2 и чл. 130, ал. 4 от 
Конституцията), а другите са задължения, 
произтичащи от членството на Република 
България в Европейския съюз (чл. 4, ал. 3 
от Конституцията). 
Трябва да се има предвид, че в практиката 
си Конституционният съд е посочил изисква­
ния, на които трябва да отговаря всяко искане 
за задължително тълкуване: неяснота или 
двусмислие на конституционна разпоредба 
или конструкция, обуславящи правен интерес 
от исканото тълкуване (Определение № 12 
от 2024 г. по к.д. № 23/2024 г.); ясно очертан 
конституционен проблем (Определение № 8 от 
2016 г. по к.д. № 17/2016 г.) и тълкуването да 
постига конституционно значима цел (Опреде­
ление № 8 от 2016 г. по к.д. № 17/2016 г., Оп­
ределение от 17.07.2019 г. по к.д. № 12/2019 г.). 
Конституционният съд посочва, че причи­
ните за неяснотата може да са различни, а от 
тях да следват различни възможни решения,