Държавен вестник, бр. 76, 2003 г., стр. 73

Б Р О Й  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  73
основание § 6, ал. 1 ЗЛЗ те работят и са задъл-
жени да я получат в определен срок, вече след
като са общопрактикуващи. Изискването за кон-
султация е задължително само за тези от тях,
които нямат специалност “Детски болести”.
Провеждането на такава е задължително с ог-
лед спецификата на обществената грижа за
малките деца. Неясен е и аргументът на жалбо-
подателя по повод разпоредбата на чл. 121, ал. 2
от договора, понеже тук въобще не се обсъждат
спешната медицинска и неотложната медицин-
ска помощ, а се поставя въпросът за задължи-
телността на изискването относно поставяне на
телефонен пост. Ответникът счита, че по този
начин се реагира на задължението в лицето на
този общопрактикуващ лекар да бъде на разпо-
ложение на своите пациенти през цялото дено-
нощие. Поради това същият намира, че прецен-
ката в този случай е по целесъобразност и поне-
же двете съсловни организации са подписали
НРД за 2003 г., тя е разрешена по този начин и
не подлежи на обсъждане понастоящем. Спо-
ред ответника тук трябва да се отчете и т. нар.
капитационен принцип, който означава, че
НЗОК заплаща на общопрактикуващия лекар
само защото той е избран от съответния брой
пациенти и те са включени в неговата пациен-
тска листа. Ако този лекар не престира меди-
цинска помощ срещу капитационната сума,
тогава в негово лице ще възникне “неоснова-
телно обогатяване”. По повод незаконосъобраз-
ността на разпоредбата на чл. 126, ал. 4 и 5 от
договора се прави възражение за груба манипу-
лация на същите при тяхното тълкуване от стра-
на на жалбоподателя. Целта е била да се гаран-
тират на практика правата на тези категории
здравноосигурени лица. Спекулативни са пре-
тенциите спрямо разпоредбата на чл. 26, ал. 2
от договора, понеже в това се изразява договор-
ната свобода между страните по конкретния
договор между изпълнителя на медицинска
помощ и съответната РЗОК, като не се устано-
вяват противоречия със ЗЗО, който се явява
специален нормативен акт. На практика се
сключват договори и след тази дата. Според
процесуалните представители на този съюз
твърденията за противоречия в разпоредбата
на чл. 22, ал. 5 от договора са неверни. Лечебна-
та дейност в България не може да се осъщест-
вява от всякакви търговски дружества, понеже
има районен център по здравеопазване, където
се регистрират всички легитимни лечебни за-
ведения. Некоректно е и позоваването според
тази страна на употребения термин “наемане”,
понеже в § 1, т. 6 НРД за 2003 г. е изрично запи-
сано, че наемането може да стане и с граждан-
ски договор. Очевидно е, че целта на договаря-
щите се е била да се даде възможност на две
лечебни заведения, които са самостоятелни
субекти, да осъществяват лечебна дейност, като
възложителят няма да бъде РЗОК, както е при
директен договор с нея, а друго лечебно заведе-
ние, имащо вече договор със същата.
Ответната страна по жалбата—министърът
на здравеопазването, чрез процесуалния си пред-
ставител адв. Иван Арнаудов, оспорва същата и
излага доводи за нейната недопустимост пора-
ди това, че НРД за 2003 г. не е индивидуален
административен акт. Същевременно се прави
възражение за липса на процесуална пасивна
легитимация, понеже той като държавен орган
не е страна по НРД за 2003 г.
Върховният административен съд—петчле-
нен състав, след като прецени доводите на стра-
ните и представените доказателства, приема за
установено следното:
Жалбата е процесуално допустима.
Предмет на съдебния контрол за законосъ-
образност по реда на чл. 23 във връзка с чл. 5,
т. 1 ЗВАС е Националният рамков договор меж-
ду Националната здравноосигурителна каса и
Българския лекарски съюз и Съюза на стома-
толозите в България за 2003 г. (ДВ, бр. 29 от
2003 г.). За да се обоснове допустимостта на жал-
бата, следва да се изясни същността на обжал-
вания акт. Безспорно е, че същият е съглаше-
ние, с което се определят редът за предоставяне
на медицинска помощ на здравноосигурените
лица, отделните видове такава помощ, обемът,
цените и методиката за заплащането є, качес-
твото и достъпността є, както и съдържанието
на дейностите, чрез които се осъществява тази
помощ. Този негов предмет е нормативно кон-
кретизиран в разпоредбата на чл. 55, ал. 2 ЗЗО,
която урежда неговото съдържание. Същият
подлежи на обнародване в “Държавен вестник”
с оглед необходимостта да стигне до знанието
на своите адресати поради общото му действие.
Последното се свежда до действие във време-
то—ежегодно, поради характеристиката му на
срочен акт, на територията на цялата държава
и се явява задължителен за адресатите му—
НЗОК, изпълнителите на медицинската помощ,
както и по отношение на трети лица—осигуре-
ните лица, което последно обстоятелство му при-
дава нормативен характер. Страни по договора
са Националната здравноосигурителна каса като
осигурителен орган, която в това си качество
представлява интересите и на осигурените лица,
и на осигурителите. Другата страна на Нацио-
налния рамков договор са съсловните органи-
зации на лекарите и стоматолозите, които из-
разяват интересите на изпълнителите на меди-
цинската помощ—физически и юридически
лица (по аргумент от чл. 1 ЗСОЛС във връзка с
чл. 5, т. 2 от същия закон). При изпълнение на
изискванията на чл. 54, ал. 3 ЗЗО договорът се
счита валидно сключен, като в процесния слу-
чай това не се оспорва. Настоящият състав на
Върховния административен съд намира, че за
сключването му е необходимо спазването на
общите правила за договорите по гражданско-
то право, установени в Закона за задълженията
и договорите. Страни по този договор са пуб-
личноправни субекти, като е необходимо пок-
риване на техните насрещни волеизявления.