Държавен вестник, бр. 48, 2007 г., стр. 33

Б Р О Й  48
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  33
деяние е незаконно, то е и неморално. По де-
лата шофирането от служители на МВР след
употреба на алкохол е представлявало или
нарушение по Закона за движението по пъти-
щата (ЗДП), или престъпление по Наказател-
ния кодекс (НК) в зависимост от концентра-
цията на алкохол в кръвта.
Деяние, което подлежи на санкциониране
като престъпление или като административ-
нонаказателно нарушение, може в същото вре-
ме да представлява основание за дисциплинар-
на отговорност по чл. 239, ал. 1, т. 5 ЗМВР
(отм.) предвид разпоредбата по чл. 235 ЗМВР
(отм.), която допуска за едно и също наруше-
ние служителят да носи дисциплинарна, нака-
зателна и административнонаказателна отго-
ворност. Важното е не съотношението на ос-
нованието за дисциплинарно уволнение към
основанията за наказателна или администра-
тивнонаказателна отговорност. Едно деяние
може да засегне различни обществени отноше-
ния, ако едно и също човешко поведение се
регулира едновременно от правни и от морални
норми. Затова е възможно конкретно деяние да
представлява закононарушение, но от гледна
точка на морала да е оправдано, ако е извърше-
но примерно в името на висши морални цен-
ности, каквито са човешкият живот и здраве.
Неправилно е становището, че ако държавата
санкционира определено деяние като престъп-
ление или административно нарушение, то не
може вече да се разглежда като морално укори-
мо. Както е вярно и обратното—едно поведе-
ние, несъвместимо с морала, може и да не пред-
ставлява закононарушение. Но за да се опреде-
ли едно поведение като несъвместимо с мора-
ла, трябва да има яснота в обществото кое е
това поведение, което е съвместимо с него.
Всеки случай подлежи на самостоятелна пре-
ценка и следва да се преценява от гледна точка
на действащите към определен исторически
момент морални принципи, идеали и морални
норми и според разбиранията в обществото за
добро и зло, правилно и неправилно и т. н. Важ-
но е намирането на точен критерий и принцип,
въз основа на които хипотезите по чл. 239, ал. 1,
т. 5 ЗМВР (отм.) да се разграничат от всички
останали основания за дисциплинарна отговор-
ност. Защото всяко нарушаване на дисципли-
нарни правила може да бъде предмет на нега-
тивна морална оценка от работодателя, от про-
фесионалната общност или от цялото общест-
во. За приложението на чл. 239, ал. 1, т. 5 ЗМВР
(отм.) е от значение кога едно поведение се
оценява с морални категории и това е основа-
ние за дисциплинарно наказание.
2. Случаи, в които не е налице хипотезата по
чл. 239, ал. 1, т. 5 ЗМВР (отм.).
По общото правило на чл. 234 ЗМВР (отм.)
нарушенията на служебната дисциплина са обе-
динени в две групи, като в първата група попа-
дат виновно неизпълнение на служебни задъл-
жения, чийто източник са разпоредбите на
ЗМВР, издадените въз основа на него подзако-
нови нормативни актове, заповеди и разпореж-
дания на ръководството на МВР и на начални-
ци на служби. При упражняване на правомощи-
ята си в дисциплинарното производство наказ-
ващият орган е длъжен да дава точна правна
квалификация на нарушенията на служебни
задължения, свързани със заеманата длъжност
и регламентирани по описания начин. Когато е
извършено действие или бездействие във връз-
ка със служебни задължения, нарушени са кон-
кретни правила, които очертават съдържание-
то на служебното правоотношение, следва да се
налагат наказания на онези основания, в чийто
фактически състав са включени нарушенията
на служебните задължения. В тези случаи мо-
ралната оценка за допуснатото нарушение е без
значение за правната квалификация и нормата
по чл. 239, ал. 1, т. 5 ЗМВР (отм.) е неприложи-
ма, тъй като субективната морална оценка на
наказващия орган не е елемент на фактическия
състав. Не е задължително нарушението да е
извършено в работно време. Съобразно заема-
ната длъжност служителите в МВР имат задъл-
жения, които следва да изпълняват по всяко
време. Това са например задълженията за съх-
раняване, опазване и използване на взривни
вещества, боеприпаси, оръжие, имущество, кар-
тотеки, документи, опазване на класифицира-
на информация и т. н.
В случаите на явяване на работа в състоя-
ние, което не позволява да се изпълняват въз-
ложените задачи поради употребата на алко-
хол или на наркотично вещество, деянието пред-
ставлява дисциплинарно нарушение по чл. 201,
ал. 1, т. 10 ППЗМВР (отм.) и се наказва с “по-
рицание”. Ако от него са настъпили значител-
ни вредни последици, се налага следващото по
тежест наказание по чл. 202, ал. 1 ППЗМВР
(отм.) “понижаване в звание” или “понижаване
в ранг за срок от 6 месеца до една година”. За-
дължението за явяване на работа в състояние,
което да позволява изпълнение на служебните
задължения, е регламентирано в ППЗМВР
(отм.), поради което за нарушаването му се
предвиждат посочените санкции, но не и тази
по чл. 239, ал. 1, т. 5 ЗМВР (отм.).
 Други случаи, в които моралната оценка на
деянието също е без значение и не е налице
основание за наказание по чл. 239, ал. 1, т. 5
ЗМВР (отм.), са тези, при които във връзка с
изпълнение на служебни задължения са извър-
шени присвояване или кражби, нарушаване на
правилата за достъп до информация с користна
цел или разгласяването є пред други лица из-
вън предвидения по закона ред. Тези действия
представляват използване на служебното по-
ложение за лична изгода или за изгода на трето
лице, или са злоупотреба с власт или доверие,
извършени са във връзка със служебни задъл-
жения, регламентирани със Закона за МВР,
издадени въз основа на него подзаконови нор-
мативни актове, заповеди на ръководството,