Държавен вестник, бр. 49, 2012 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
на Конституционния съд (Решение № 20 от 
1998 г. по к.д. № 16 от 1998 г.; Решение № 2 
от 2002 г. по к.д. № 2 от 2002 г.; Решение 
№ 15 от 2010 г. по к.д. № 9 от 2010 г.).
В оспорената уредба на чл. 414а КТ съдът 
констатира, че принципът на пропорционал­
ността е нарушен и в трите му съставки: 
първо, не е налице наложителност на ограни­
чението; второ, въпросното ограничение не­
съмнено е неподходящо – посяга и накърнява 
осигурителната система, която има съвсем 
друго предназначение; трето, ограничението 
не е най-щадящата мярка, както изисква 
принципът на пропорционалността. Освен 
това с уредбата на чл. 414а КТ се въвежда 
небалансираното съотношение – за едно 
и също нарушение се налага различна по 
размер санкция според „…размера на лич­
ните осигурителни вноски за задължително 
социално и здравно осигуряване, определе­
ни върху минималния осигурителен доход 
за изпълняваната работа в зависимост от 
съответната икономическа дейност и про­
фесия“, т.е. различна по размер санкция 
според бранша.
По изложените съображения и на основа­
ние чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от Конституцията 
Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционни чл. 35, 
ал. 1, т. 1 и 5 от Кодекса на труда (обн., ДВ, 
бр. 26 от 1986 г.; последно изменение, бр. 7 
от 2012 г.), изменен с § 3 от Закона за из­
менение и допълнение на Кодекса на труда 
(ДВ, бр. 7 от 2012 г.), и чл. 414а от Кодекса 
на труда, създаден с § 21 от Закона за из­
менение и допълнение на Кодекса на труда.
Отхвърля искането за обявяване на про­
тивоконституционност и за несъответствие с 
общопризнатите норми на международното 
право и международните договори, по които 
България е страна, на чл. 34 от Кодекса на 
труда (обн., ДВ, бр. 26 от 1986 г.; последно 
изменение, бр. 7 от 2012 г.), изменен с § 2 
от Закона за изменение и допълнение на 
Кодекса на труда (ДВ, бр. 7 от 2012 г.), и 
на чл. 35, ал. 1, т. 2, 3 и 4 и ал. 2 и ал. 3 от 
Кодекса на труда, изменен с § 3 от Закона 
за изменение и допълнение на Кодекса на 
труда.
Решението е подписано с особено мнение 
от съдиите, както следва:
Румен Ненков и Кети Маркова – по 
чл. 35, ал. 1, т. 1 и чл. 414а от Кодекса на 
труда; Емилия Друмева, Владислав Славов, 
Благовест Пунев, Цанка Цанкова и Стефка 
Стоева – по чл. 35, ал. 1, т. 2 и 3 от Кодекса 
на труда; Владислав Славов и Благовест 
Пунев – по чл. 414а от Кодекса на труда.
Председател: 
Евгени Танчев
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
по конституционно дело № 2 от 2012 г. 
На конституционните съдии Румен Ненков 
и Кети Маркова
Не сме съгласни с постановеното решение 
в частта, с която е обявена противоконсти­
туционност на чл. 35, ал. 1, т. 1 и чл. 414а 
от Кодекса на труда (КТ). 
1. Според нас несъобразена с принципа на 
правовата държава по чл. 4, ал. 1 от Консти­
туцията е само разпоредбата на чл. 35, ал. 1, 
т. 5 КТ единствено защото дава възможност 
на законодателната и изпълнителната власт 
едностранно да изключат от социалния диалог 
на национално ниво отделна работодателска 
организация, като є възложат друга дейност, 
без възлагането да е изрично обвързано с 
принципа на доброволност, т.е. с волята на 
самата организация, изразена от нейния вър­
ховен представителен орган (вж. Решение на 
Конституционния съд № 10 от 1994 г. по к.д. 
№ 4 от 1994 г., раздел втори). Споделяме и 
виждането, че е било необходимо заварените 
случаи да бъдат решени с преходно законово 
правило, основано на същия подход.
Всички други изисквания за признаване 
на представителност на национално ниво на 
организациите на работодателите обаче са 
напълно пропорционални на законовата цел 
и са в рамките на допустимата законодателна 
целесъобразност.  С пълна сила това важи и за 
разпоредбата на чл. 35, ал. 1, т. 1 КТ, обявена 
за противоконституционна от мнозинството 
конституционни съдии по непоследователни 
и не съвсем ясни съображения. Посочената 
разпоредба е симетрична на разпоредбата 
на чл. 34, ал. 1, т. 1 КТ, по отношение на 
която искането е отхвърлено. Законодателят 
е преценил, че изискуемият за признаване 
на национална представителност общ брой 
на работници и служители, членуващи в 
организация, защитаваща техните права и 
интереси, трябва да бъде завишен от 50 000 
на 75 000, като това решение е възприето от 
Конституционния съд. При това положение за 
нас остава необяснимо защо същевременно 
е установена противоконституционност на 
аналогичното увеличаване на изискването за 
национална представителност по отношение 
на работодателските организации. Вярно 
е, че това увеличение е по-значително (от 
30 000 по предишния текст на чл. 35, ал. 1, 
т. 1, буква „б“ КТ на 100 000 осигурени по 
трудов договор лица според новата разпоред­
ба), но след влизане в сила на последните 
изменения (ДВ, бр. 7 от 2012 г.) разликата 
е приемлива, защото, от една страна, не е 
прекомерна, а от друга – очевидно се дъл­
жи на съобразяване с обстоятелството, че 
докато членуването на представителите на 
наемния труд в съответните организации 
не е правно задължително, законът изрично