Държавен вестник, бр. 91, 2013 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  91
резултат, когато те се контролират от лица 
от категорията на визираните в чл. 3, ал. 1, 
т. 19 ЗДРД…. В този контекст оспорените 
ограничения са мотивирани от съображения 
за целесъобразност, защото се изхожда от 
съображенията, че бившите сътрудници на 
секретните служби не би трябвало да ръко­
водят най-значимите електронни информаци­
онни институции, както и да имат решаващо 
участие в медийната регулация като членове 
на специализирания орган – СЕМ. Присъст­
вието им в последния като кадрови орган на 
обществените електронни медии би позволило 
тяхното възпроизвеждане на важни ръковод­
ни позиции в тези медии, и то не само като 
изпълнителни директори, а и като членове на 
УС на БНР и БНТ. С тези ограничения не се 
нарушава гарантираното от Конституцията 
право на труд и свободен избор на професия 
за тези лица, тъй като извън публичните 
длъжности, посочени в чл. 3, т. 19 ЗДРД…, 
те могат да работят и да бъдат назначени на 
всякакви други длъжности в БНР и БНТ, т. е. 
оспорените текстове не противоречат и на 
чл. 48, ал. 1 от Конституцията.
2. Искането за несъответствие на разпо­
редбите на чл. 26, т. 3 и чл. 59, ал. 2, т. 3 ЗРТ 
с общопризнатите норми на международното 
право и международните договори, по които 
България е страна, е също неоснователно.
Тезата на вносителите на искането, въз­
приета от мнозинството конституционни съ­
дии, не може да се обоснове с позоваване на 
чл. 14 от Конвенцията за защита на правата 
на човека и основните свободи (КЗПЧОС) 
на Съвета на Европа, чл. 2, ал. 2 и чл. 5 
от Международния пакт за икономически, 
социални и културни права (МПИСКП), 
чл. 25, буква „с“ и чл. 26 от Международния 
пакт за граждански и политически права 
(МПГПП), чл. 20 и чл. 21 от Хартата на ос­
новните права на Европейския съюз и чл. 1, 
т. 1 и т. 2 и чл. 3, буква „б“ от Конвенция 
№ 111 на Международната организация на 
труда (МОТ), Всеобщата декларация за пра­
вата на човека, тъй като цитираните в тях 
разпоредби относно равенството пред закона 
и забраната на дискриминация в областта 
на труда са възпроизведени в българската 
Конституция и съображенията, развити по-
горе относно съобразеността на оспорените 
разпоредби от ЗРТ с тях, важат и за посо­
чените норми на международното право и 
международните договори, по които България 
е страна. Забраната за дискриминация по 
чл. 14 КЗПЧОС се отнася само до правата и 
свободите, предвидени в конвенцията, между 
които не фигурира правото на индивида на 
равен достъп до представителните и ръковод­
ните публични длъжности, а тези, визирани в 
оспорените разпоредби от ЗРТ, са такива. С 
тях не е дискриминирано упражняването на 
самото право на труд и избор на професия. 
Рестрикцията се отнася не до избора на про­
фесия и осигуряване на трудова заетост, а до 
осъществяване на управленска дейност чрез 
заемане на публични длъжности в главните 
институции на обществените национални 
електронни медии и техния регулатор от 
лица по признак, който не е дискриминаци­
онен – принадлежност към структурите на 
тайните служби на бившия режим.
Както се посочи по-горе, изискването за 
лоялност към демократичните принципи по 
отношение на държавната администрация и 
професиите, пряко обслужващи обществените 
интереси, съставлява компонент на легитим­
ната цел демокрацията да бъде в състояние да 
се самозащитава. Такава лоялност не може да 
се очаква от лица, обвързали миналото си с 
репресивните тайни служби на тоталитарната 
държава. Аргументът, поддържан в решени­
ето, че реализирането на нормата на чл. 40, 
ал. 1 от Конституцията, а именно свободата 
на печата и средствата за масова информа­
ция и изключването на цензурирането им е 
недопустимо да се гарантира с рестрикции за 
заемане на ръководни длъжности в обществе­
ните електронни медии, е неприемлив, защото 
при определени исторически условия това е 
начинът за постигане на посочената легитим­
на конституционна цел. Обратното разбиране 
би означавало, че например в следвоенна 
Германия по съображения, че не трябва да 
се ограничават конституционни права, би 
следвало да се допуснат на ръководни пози­
ции в най-важните държавни медии бивши 
служители на ведомството на д-р Гьобелс, 
които да определят професионалните стандар­
ти на основните обществени информационни 
институции, въпреки че при бившия режим 
по служебна характеристика са били цензори 
и дезинформатори. Поради това в разглеж­
дания случай ограничаването на достъпа до 
ръководните длъжности в БНТ, БНР и СЕМ 
е допустимо, стига да е пропорционално в 
светлината на историческия, политическия 
и социалния опит на всяка отделна държава, 
както и на конкретната степен на опасност 
за демократичните є устои.
В този смисъл е трайната практика на Ев­
ропейския съд за правата на човека (ЕСПЧ), 
според който ограниченията за заемане на 
определени публични длъжности в постко­
мунистическите държави в периода на преход 
от тоталитаризъм към демокрация, в което се 
изразява лустрирането на бившите сътрудници 
на тайните служби, е тогава пропорционално, 
когато съответства на легитимната цел да се 
избегнат рисковете за успешното осъщест­
вяване на този преход. Европейският съд за 
правата на човека отстоява позицията, че 
лустрацията може да се прилага само като 
временна мярка, докато съществува заплаха 
за демократичния ред в условията на постто­