Държавен вестник, бр. 34, 2007 г., стр. 71

Б Р О Й  34
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  71
тротоарите служат за евакуационни пътища,
които отвеждат участниците в движението до
авариен изход.
2.3.2. Изискването по т. 2.3.1 не се прилага,
когато конструкцията на тунела не позволява из-
пълнението на тротоари или цената за изпълнени-
ето им е неоправдано висока. Това изискване не се
прилага и при еднопосочни тунели с постоянно
действаща система за видеонаблюдение в тунела и
система за затваряне на движението.
2.3.3. За съществуващи тунели без лента за при-
нудително спиране или тротоари се прилагат до-
пълнителни мерки за безопасност.
2.3.4. Аварийните изходи позволяват на участ-
ниците в движението да напуснат тунела без пре-
возното средство и осигуряват пешеходен дос-
тъп за аварийните служби. Аварийните изходи
биват: директен изход от тунела навън, свързва-
щи аварийни галерии между тръбите в тунела,
изход към аварийна галерия, обособени ниши в
тунелната тръба, които имат връзка с евакуа-
ционен път.
2.3.5. Не се допуска изграждането на ниши без
връзка с евакуационен път.
2.3.6. Аварийни изходи се предвиждат, ако ана-
лизът на риска, включващ анализ за разпростра-
нението на дима и скоростта на разпростране-
ние при местните условия, показват, че вентила-
цията и другите съоръжения не са достатъчни за
гарантиране на безопасността на участниците в
движението.
2.3.7. Аварийни изходи се изграждат за нови
тунели, в които очакваната интензивност на дви-
жението за една пътна лента е по-голяма от 2000
автомобила.
2.3.8. В съществуващи тунели с дължина над
1000 m и с интензивност над 2000 автомобила за
една лента се преценява дали построяването на нови
аварийни изходи е възможно и икономически оп-
равдано решение.
2.3.9. Максималното разстояние между аварий-
ните изходи е 500 m.
2.3.10. За недопускане проникването на дим и
топлина по пътищата за евакуация аварийните
изходи се отделят от тунела с огнеустойчиви вра-
ти, непропускащи дим и топлина.
2.4. Достъп на аварийните служби.
2.4.1. В тунели с две тръби на приблизително
еднакво ниво трябва да бъдат изградени аварийни
галерии между тръбите за достъп на аварийните
служби най-много през 1500 m.
2.4.2. Когато географските условия дават въз-
можност, пресичането на разделителната ивица
между двете платна за движение трябва да се из-
пълни преди портала на тунела. Това улеснява дос-
тъпа на аварийните служби до тръбите на тунела.
2.5. Уширения на платното за движение.
2.5.1. За нови двупосочни тунели с дължина над
1500 m и с интензивност над 2000 автомобила за
една лента трябва да се изградят уширения на раз-
стояния не по-големи от 1000 m в случаите, когато
не се предвижда изграждане на лента за принуди-
телно спиране в тунела.
2.5.2. В съществуващи двупосочни тунели без
лента за принудително спиране с дължина над
1500 m и с интензивност, по-голяма от 2000 авто-
мобила за една пътна лента, трябва да се прецени
дали изпълнението на уширения е възможно и
икономически оправдано решение.
2.5.3. Уширения на платното за движение не се
предвиждат, ако разликата между широчината на
пътното платно и широчината на активните ленти
за движение в тунела е равна най-малко на 3,00 m
или ако конструкцията на тунела не позволява
изпълнение на уширения или разходите са неоп-
равдано високи.
2.5.4. На всяко уширение се устройва аварийна
станция.
2.6. Дренаж.
2.6.1. Когато в тунела е разрешен превозът на
опасни товари, отвеждането на запалими и ток-
сични течности трябва да се осигурява от добре
изчислени канавки или чрез прилагане на други
средства (хидрозатвори), разположени в неговото
сечение. Системата за дренаж трябва да се проек-
тира и поддържа така, че да ограничава разпрост-
ранението на огъня и проникването на запалими-
те и токсични течности във вътрешността на тръ-
бите или между тръбите на тунела.
2.6.2. Когато изискването на т. 2.6.1 не може да
бъде спазено в съществуващи тунели или може да
бъде спазено с цената на неоправдано високи раз-
ходи, трябва да се направи анализ на рисковете и
да се вземе решение дали да се разреши и при как-
ви условия превозът на опасни товари.
2.7. Пожароустойчивост на структурите.
2.7.1. Тунелите трябва имат висока степен на
устойчивост срещу пожар, особено когато локал-
но срутване в тунела може да доведе до компроме-
тиране на цялата конструкция, напр. при тунели,
покрити с вода, или тунели, разположени в бли-
зост до други конструкции.
2.8. Осветление.
2.8.1. Нормалното осветление трябва да осигу-
рява на водачите достатъчна видимост през деня и
нощта на входа и във вътрешността на тунела.
2.8.2. Аварийното осветление трябва да осигу-
рява минималната необходима видимост за еваку-
иране на участниците в движението с превозните
им средства в случай на спиране на електрозахран-
ването.
2.8.3. В тунелите трябва да бъде инсталира-
но евакуационно осветление, например свете-
щи бализи, поставени на височина не повече от
1,5 m, които да указват пешеходните евакуаци-
онни пътища.
2.9. Вентилация.
2.9.1. При проектирането, стоителството и ек-
сплоатацията на вентилационната система се взе-
ма предвид контролът:
1. на изхвърлените от автомобилите газове при
нормално движение и в часовете с максимално
движение;
2. на изхвърлените от автомобилите газове,
когато движението е спряно поради авария или
пътнотранспортно произшествие;
3. на топлината и на дима в случай на пожар.
2.9.2. Механична вентилационна система се
инсталира във всички тунели с дължина над 1000 m,
в които интензивността на движението е по-голя-
ма от 2000 автомобила за една лента.