Държавен вестник, бр. 106, 2006 г., стр. 85

Б Р О Й  106
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  85
5. налице са одобрени контролни процедури за
промени в модела и защитено копие на модела за
периодична проверка на изчисленията;
6. звеното за управление на риска е осведомено
за слабостите на използваните модели и как те да
се отразят в резултатите;
7. моделът е предмет на периодичен преглед за
целесъобразността от използването му.
(3) За потвърждаване на оценките най-малко
веднъж месечно се извършва независим периоди-
чен преглед на точността и независимостта на
пазарните цени или входните данни на модела.
Коригиране на оценките
Чл. 17. (1) Когато не са налични независими
ценови източници или те са субективни, стойност-
та на оценките по чл. 16 се коригира, за което бан-
ката приема и поддържа процедури.
(2) Банката следва да взема предвид следните
корекции на оценките със:
1. нереализирани кредитни спредове;
2. разходи за закриване на позиции;
3. операционни рискове;
4. предсрочно прекратяване;
5. разходи, свързани с инвестиране или финан-
сиране;
6. бъдещи административни разходи;
7. риск от модела.
Коригиране на оценките  при нисколиквидни
позиции
Чл. 18. (1) При възникване на нисколиквидни
позиции, следствие на пазарни събития или зат-
руднения на банката (концентрация на позиции,
нетъргувани позиции), оценките се коригират, като
се взимат предвид следните фактори:
1. времеви период, необходим за пълно хеджи-
ране на рисковете, свързани с тези позиции;
2. променливост и средни стойности на разли-
ката между курсовете “купува” и “продава”;
3. наличие на пазарни котировки, брой и иден-
тификация на основните пазарни участници;
4. променливост и средна стойност на търгуе-
мите обеми;
5. пазарна концентрация;
6. “застаряване” на позицията;
7. степента на използване на модела и влияни-
ето на рисковете, свързани с него;
8. оценки от трета страна или модел.
(2) Банката извършва периодични прегледи за
уместност на корекциите.
(3) Когато корекциите в оценките надвишават
признатите по счетоводната политика и водят до
загуби, те се включват в загубата по чл. 3, ал. 4, т. 1.
Вътрешно хеджиране
Чл. 19. (1) Вътрешната хеджираща позиция е
позиция, която напълно или съществено покрива
риска на позиция или позиции, невключени в тър-
говския портфейл.
(2) Вътрешната хеджираща позиция се включ-
ва в търговския портфейл, ако се държи с намере-
ние за търгуване и спрямо нея са изпълнени общи-
те критерии за намерение за търгуване и разумно
оценяване по чл. 14—17 и позицията отговаря на
следните условия:
1. вътрешното хеджиране не е с основна цел
избягване или намаляване на капиталовите изис-
квания;
2. вътрешното хеджиране е добре документи-
рано и подлежи на вътрешно одобрение и одит;
3. транзакциите, свързани с вътрешното хедж-
иране, са съобразени с пазарните условия;
4. пазарният риск, породен от вътрешното хе-
джиране, се управлява активно съгласно одобре-
ните лимити в търговския портфейл;
5. транзакциите, свързани с вътрешното хедж-
иране, са наблюдавани въз основа на подходящи
процедури.
(3) Хеджираните рискове от банковия портфейл
се третират като рискове в търговския портфейл и
участват при изчисляване на капиталовите изиск-
вания за търговския портфейл.
(4) Когато банката хеджира кредитни експози-
ции от банковия портфейл посредством вътрешно
хеджиране, експозицията от банковия портфейл
не се смята за хеджирана, освен ако е закупен кре-
дитен дериват от трето лице, което е доставчик на
кредитна защита и дериватът отговаря на услови-
ята, посочени в чл. 149, ал. 2—6. Когато такава
защита е закупена от трето лице, вътрешната хе-
джираща позиция и кредитният дериват не участ-
ват при изчисляване на капиталовите изисквания
за търговския портфейл.
Включване в търговския портфейл
Чл. 20. (1) Банката следва да има ясно опреде-
лени правила и процедури за цялостно управление
на търговския портфейл съгласно рисковия про-
фил, които включват най-малко:
1. критерии за определяне на експозициите и
дейностите в търговския портфейл;
2. възможността определена експозиция да
подлежи на ежедневно пазарно оценяване с помощ-
та на активен и ликвиден пазар;
3. възможността на банката, оценяваща разме-
ра на експозициите чрез модели, да  извършва
следното:
а) установяване на съществените рискове;
б) хеджиране на всички съществени рискове
чрез инструменти, за които съществува активен,
ликвиден пазар;
в) извличане на надеждни оценки за основните
допускания и параметри, използвани в модела;
4. степента, в която изчисленията могат да бъде
потвърдени от външни източници по последова-
телен начин;
5. отчитане на правните ограничения или други
оперативни изисквания, оказващи влияние върху
способността на банката да осъществява ликвида-
ция или хеджиране на определена експозиция в
краткосрочен план;
6. степента, в която банката може и е задълже-
на активно да управлява риска на експозициите;
7. обстоятелствата и критериите, при които
банката може да прехвърля риск или експозиции
между банковия и търговския портфейл.
(2) Процедурите и правилата по ал. 1 се доку-
ментират и подлежат на периодичен вътрешен одит.
(3) Репо-сделките, сключени с търговска цел,
които банката отчита в банковия си портфейл,
могат да бъдат включени в търговския портфейл
при изчисляването на капиталовите изисквания,
ако всички такива репо-сделки се третират по един
и същи начин. Репо-сделките, сключени с търгов-
ска цел са тези, отговарящи на условията на чл. 12,
ал. 5 и чл. 13 и за които и двете рамена (активите/