Държавен вестник, бр. 99, 2010 г., стр. 113

БРОЙ  99	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  113  
за в сила на деветдесетия ден след датата на 
депозиране на документа за ратификация или 
присъединяване.
Член ХІV
Тази конвенция е валидна в продължение на 
десет години от датата на влизането є в сила.
Тя остава в сила за всеки следващ период 
от пет години по отношение на онези дого­
варящи страни, които не са я денонсирали 
най-малко шест месеца преди изтичането на 
съответния срок.
Денонсирането се извършва с писмено уве­
домление, адресирано до Генералния секретар 
на Организацията на обединените нации.
Член ХV
Ако вследствие на денонсирания броят на 
страните по тази конвенция спадне на по-малко 
от шестнадесет, конвенцията престава да бъде 
в сила от датата, на която последното от тези 
денонсирания е влязло в сила.
Член ХVІ
Искане за преглед на тази конвенция може 
да бъде направено по всяко време от всяка 
договаряща страна чрез писмено уведомление, 
адресирано до Генералния секретар.
Общото събрание решава, ако сметне за 
необходимо, какви мерки трябва да се вземат 
относно такова искане.
Член ХVІІ
Генералният секретар на Организацията на 
обединените нации уведомява всички държа­
ви – членки на Организацията на обединените 
нации, и държавите – нечленки, посочени в 
член ХІ:
а) за подписванията, ратификациите и при­
съединяванията, извършени в съответствие с 
член ХІ;
b) за уведомленията, получени в съответ­
ствие с член ХІІ;
c) за датата, на която тази конвенция влиза 
в сила в съответствие с член ХІІІ;
d) за денонсиранията, получени в съответ­
ствие с член ХІV;
e) за прекратяването на конвенцията в съ­
ответствие с член ХV;
f) за уведомленията, получени в съответствие 
с член ХVІ.
Член ХVІІІ
Оригиналът на тази конвенция се депозира 
в архивите на Организацията на обединените 
нации.
Заверен препис от конвенцията се изпраща 
до всички държави – членки на Организацията 
на обединените нации, и до държавите – не- 
членки, посочени в член ХІ.
Член ХІХ
Тази конвенция се регистрира от Генералния 
секретар на Организацията на обединените 
нации в деня на нейното влизане в сила.
10277
КОНВЕНЦИЯ 
за неприлагане на давност по отношение на 
военните престъпления и престъпленията 
против човечеството
(Приета от Общото събрание на ООН на 
26 ноември 1968 г. с резолюция 2391 (XXIII). 
Ратифицирана с Указ № 344 от 10 април 
1969 г. – ДВ, бр. 31 от 1969 г. В сила за Бъл­
гария от 11 ноември 1970 г.)
Преамбюл
Държавите – страни по тази конвенция,
позовавайки се на резолюции на Общото 
събрание на Организацията на обединените 
нации 3 (I) от 13 февруари 1946 г. и 170 (II) 
от 31 октомври 1947 г. за екстрадиция и за 
наказване на военните престъпници, на резо­
люция 95 (I) от 11 декември 1946 г. за потвър­
ждаване на принципите на международното 
право, признати от Статута на Международния 
Нюрнбергски военен трибунал и от присъдата 
на този трибунал, и на резолюции 2184 (ХХI) 
от 12 декември 1966 г. и 2202 (ХХI) от 16 де­
кември 1966 г., в които ясно се осъждат като 
престъпления против човечеството наруша­
ването на икономическите и политическите 
права на местното население, от една страна, 
и политиката на апартейд, от друга,
позовавайки се на резолюции 1074 D (ХХХIХ) 
от 28 юли 1965 г. и 1158 (ХLІ) от 5 август 1966 г. 
на Икономическия и социален съвет на Органи­
зацията на обединените нации за наказване на 
военните престъпници и на лицата, извършили 
престъпления против човечеството,
отбелязвайки, че нито една тържествена 
декларация, акт или конвенция относно съ­
дебното преследване или наказание за военни 
престъпления и престъпления против човечест­
вото не предвижда ограничения по отношение 
на времето,
смятайки, че военните престъпления и 
престъпленията против човечеството спадат 
към най-тежките престъпления според меж­
дународното право,
изхождайки от убеждението, че ефективното 
наказание за военни престъпления и престъ­
пления против човечеството е важен фактор 
за предотвратяване на такива престъпления, за 
защита на правата на човека и на основните 
свободи, укрепване на доверието, стимулиране 
на сътрудничеството между народите и осигу­
ряване на международен мир и сигурност,
отбелязвайки, че прилагането спрямо воен­
ните престъпления и престъпленията против 
човечеството на вътрешни правни норми, 
отнасящи се към давността по отношение на 
обикновени престъпления, е въпрос, предиз­
викващ сериозна загриженост на световното 
обществено мнение, тъй като то пречи на 
съдебното преследване и наказание на лица, 
отговорни за такива престъпления,