Държавен вестник, бр. 61, 2004 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  61
IV
Отбелязано бе, че за трети пореден път се
иска тълкуване на чл. 153 и чл. 158, т. 3 от Кон-
ституцията. Но тълкуването не е нещо друго
освен изясняването на принцип, норма, раз-
поредба сега, към настоящото време. Както и
по предните дела, така и сега се поставят въп-
роси, насочени към бъдещето. Така по к.д.
№ 22 от 2002 г. въпросът бе “Ако се премахва
или премества установен държавен орган в
друга институция, променя ли се формата на
държавно устройство и държавно управление”.
Сега питането е още по-безапелационно—коя
от двете процедури за изменение на Консти-
туцията трябва да се приложи “във връзка с
внасянето на конституционни промени по
следните въпроси ...” .
На посочените въпроси не би могло да се
отговори от гледище на формалната логика
просто защото, както бе казано, разпоредбите
на чл. 153 и чл. 158 са процедури, не са правни
норми в традиционния смисъл. Между тях и как-
вито и да е бъдещи норми, които по необходи-
мост ще съдържат субективни права, правила
за поведение, скрепени със санкции, не може да
се направи логическа връзка, тъй като нямат
общи елементи в обемите си.
В заключение, ако съдът тълкува сега, пос-
ледицата ще е очевидна—да внушава как и в
какъв състав да действа Народното събрание,
ако реши да извърши промени в Конституция-
та. Но подобен род тълкуване променя карди-
нално стойностите—въпросите да се решават
не от народните представители, а от конститу-
ционна юрисдикция, която да определя прави-
лата им за поведение. Установява се една не-
контролирана практика, по силата на която
всеки може да получи индулгенция и да запази
статукво. Илюстрация е практиката по посоче-
ните две дела—к.д. № 21 от 2003 г. е прекратено
независимо от това, че поставените по делото
въпроси се различават от тези по к.д. № 22 от
2003 г. По последното дело пък е прието, че про-
мяната на мястото на установените в Консти-
туцията органи — съд, прокуратура, следствие—
означава промяна на формата на държавно ус-
тройство и управление и трябва да се свика Ве-
лико Народно събрание.
 Може би сега ще последва решение, че про-
мени в Конституцията може да извърши Обик-
новено Народно събрание!
Конституционен съдия: Румен Янков
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Живан Белчев
по конституционно дело № 3 от 2004 г.
Не споделям решаващия извод и съпътства-
щите го мотиви в тълкувателната част относно
отпадането на конституционната забрана за
придобиване на вещно право на собственост
върху земеделска земя от чужди граждани и
чужди юридически лица.
Считам, че отпадането на забраната за заку-
пуване на земя от чужденци и чуждестранни
юридически лица (чл. 22, ал. 1 от Конституци-
ята), предмет на т. 2 от искането, попада в хи-
потезите на чл. 158, т. 3 от Конституцията, по-
ради което отмяната на тази разпоредба може
да се извърши само от Великото Народно съб-
рание, а не от Народното събрание.
Наивно и твърде опасно е мисленето, че в
конкретния случай става дума само за дейст-
вия, свързани с придобиване правото на собст-
веност, които имат гражданскоправна същност,
т. е., че вещно-правния характер на проблема
за придобиване на земя от чужди граждани и
чуждестранни юридически лица няма отноше-
ние към формата на държавно устройство.
Трябва да се отбележи, че в случая се касае за
най-голямото богатство на държавата, а именно
за благословената, свещена българска земя, за-
вещана ни от предците преди повече от 13 века.
Ненапразно конституционният законодател
я определя като “основно национално богатст-
во” и я поставя в глава първа на Конституция-
та—“Основни начала”—чл. 21, ал. 1. Това бо-
гатство е със стратегическо значение за бъл-
гарската държава.
Разпоредбата на чл. 22, ал. 1 от Конституци-
ята до голяма степен е в защита на това богат-
ство. Макар и не пряко тази разпоредба е свър-
зана и със защитата на териториалната цялост
на Република България, която характеризира
формата на нейното държавно устройство, а
именно—унитарния характер на държавата—
чл. 2, ал. 1 от Конституцията.
Включването на земеделската земя в граж-
данския оборот ще бъде предпоставка за на-
кърняване териториалната цялост на държава-
та като един от белезите на формата на държав-
но устройство.
Под формата на гражданскоправни сделки
ще бъдат разпродадени големи части от наша-
та обработваема земеделска земя, която е най-
плодородната в цяла Европа. Поради специфи-
ката на земеделското производство купувачите
на земеделска земя ще бъдат изключително и
само от съседните ни държави. Купувачите от
Централна и Западна Европа имат апетити към
друг вид земя, а именно земя в т. нар. индустри-
ални и туристически зони.
Държавна политика ще стане на икономи-
чески по-силните и по числеността на населе-
нието по-големи наши съседи, настоящи и бъ-
дещи членове на ЕС, да изпращат в нашата
страна богати купувачи, които да закупуват
големи площи земеделска земя.
Постепенно и методично българският етнос
ще бъде изтласкван от закупените и прилежа-
щите към тях земи, а настанилите се там етно-
си в недалечно бъдеще ще поискат обособява-
нето на автономни териториални образувания.
Никакви гратисни периоди, дирижирани от
ЕС, и никакви последващи законови ограниче-
ния на свободния режим за закупуване на земя