Държавен вестник, бр. 6, 2003 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  6
г) ако то е гражданин на двете държави или
на нито една от тях, компетентните органи на
договарящите държави ще разрешат въпроса
чрез взаимно споразумение.
3. Когато съгласно разпоредбите на ал. 1
лице, което не е физическо лице, е местно лице
на двете договарящи държави, то се счита за
местно лице на държавата, в която се намира
мястото му на действително управление. Ако
държавата, в която се намира мястото му на
действително управление, не може да бъде оп-
ределена, компетентните органи на договаря-
щите държави ще разрешат въпроса чрез вза-
имно споразумение.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба терминът “мяс-
то на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което се извършва ця-
лостно или частично стопанската дейност на
едно предприятие.
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница; и
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера
или всяко друго място на добиване на природни
богатства.
3. Терминът “място на стопанска дейност”
включва също така:
а) строителна площадка, строителен или
монтажен обект, но само когато продължава
повече от 6 месеца;
б) предоставянето на услуги, включително
консултантски услуги от предприятие чрез не-
гови работници или друг персонал, нает от пред-
приятието за предоставянето на услугите за
такава цел, но само когато дейностите с такъв
характер продължават (за същия или свързан
обект) на територията на другата договаряща
държава повече от 6 месеца в рамките на всеки
12-месечен период.
4. Независимо от предходните разпоредби
на този член се счита, че терминът “място на
стопанска дейност” не включва:
а) използването на съоръжения единствено
с цел складиране, излагане или доставка на
стоки, принадлежащи на предприятието;
б) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
складиране, излагане или доставка;
в) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
преработката им от друго предприятие;
г) поддържане на определено място изклю-
чително за покупка на стоки или за събиране на
информация за предприятието;
д) поддържане на определено място изключи-
телно за всяка друга дейност от подготвителен
или спомагателен характер за предприятието;
е) поддържане на определено място изклю-
чително за осъществяване на всяко съчетание
от посочените в букви от “а” до “д” дейности,
при положение че цялостната дейност на това
определено място, произтичаща от това съче-
тание, има подготвителен или спомагателен
характер.
5. Независимо от разпоредбите на ал. 1 и 2,
когато лице, което не е представител с незави-
сим статут, за когото се прилага разпоредбата
на ал. 6, действа от името на предприятие, като
има и обичайно упражнява в едната договаря-
ща държава правото да сключва договори от
името на предприятието, се счита, че това пред-
приятие има място на стопанска дейност в тази
държава по отношение на всички дейности,
които това лице извършва за предприятието,
освен ако дейностите на такова лице са ограни-
чени до посочените в ал. 4, които, ако се извър-
шват чрез определено място, не биха направи-
ли това определено място място на стопанска
дейност, съгласно разпоредбите на тази алинея.
6. Не се счита, че едно предприятие има място
на стопанска дейност в едната договаряща дър-
жава само защото то извършва дейност в тази
държава посредством брокер, комисионер или
друг представител с независим статут, при ус-
ловие че такива лица действат в обичайните
граници на своята дейност.
7. Обстоятелството, че дружество, което е
местно лице на едната договаряща държава,
контролира или е контролирано от дружество,
което е местно лице на другата държава или
което извършва стопанска дейност в тази друга
държава (чрез място на стопанска дейност или
по друг начин), не е основание да се счита което
и да е от дружествата за място на стопанска
дейност на другото.
Г л а в а  I I I
ОБЛАГАНЕ НА ДОХОДИТЕ
Член 6
Доходи от недвижимо имущество
1. Доходи, получени от местно лице на една-
та договаряща държава от недвижимо имущес-
тво (включително доходи от селско и горско
стопанство), намиращо се в другата договаря-
ща държава, могат да се облагат с данъци в тази
друга държава.
2. Терминът “недвижимо имущество” има
съдържанието, което му придава законодател-
ството на договарящата държава, в която се
намира въпросното имущество. Терминът във
всички случаи включва имуществото, принад-
лежащо към недвижимото имущество, добитък
и оборудване, използвани в селското и горско-
то стопанство, правата, спрямо които се прила-
гат разпоредбите на общото законодателство