Държавен вестник, бр. 9, 2023 г., стр. 33

БРОЙ  9	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  33  
правна сигурност и спазване на принципите 
на достъпност, публичност и прозрачност, 
последователност и предвидимост, уредени 
в чл. 12 и 13 от АПК.
По тези съображения първоинстанцион-
ният съдебен състав е отменил като незако-
носъобразна разпоредбата на чл. 73, ал. 1 от 
ППЗДвП (ДВ, бр. 25 от 22.03.1996 г.).
Решението е валидно, допустимо и пра-
вилно.
Неоснователни са оплакванията в касаци-
онната жалба, че съдът се е произнесъл по 
жалба, която е недопустима за разглеждане 
по същество, поради липса на правен интерес 
от оспорването на цитираната разпоредба от 
подателя є, както и че същата следва да се 
смята за мълчаливо отменена. По този въпрос 
има произнасяне на съд с влязъл в сила съде-
бен акт – Определение № 1188 от 9.02.2022 г., 
постановено по адм. дело № 547/2022 г. по 
описа на ВАС, петчленен състав – II коле-
гия, което е съобразено при постановяване 
на настоящото обжалвано съдебно решение 
и не подлежи на пререшаване от настояща-
та инстанция. В мотивите на цитираното 
определение е посочено, че разпоредбата на 
чл. 73, ал. 1 ППЗДвП не е отменена и е част 
от действащото право, а за жалбоподателя е 
налице правен интерес от оспорването є. Като 
е съобразил горното, първоинстанционният 
съдебен състав се е произнесъл по допустима 
жалба, подадена срещу подлежащ на оспорване 
нормативен административен акт. Ето защо 
касационните оплаквания за недопустимост 
на съдебното решение са неоснователни.
Неоснователни са и оплакванията за не-
правилност на съдебното решение, свързани 
с твърдения за неговата необоснованост. Не-
обосноваността като касационно основа-
ние опорочава формирането на вътрешното 
убеждение на съда в насоките, които не са 
нормирани от закона. Такива са грешките 
при прилагане на правилата на логическото 
мислене, на опитните правила, на каузални-
те връзки между явленията и други. Грешки 
от такова естество не са били допуснати в 
подложеното на касация съдебно решение. 
Неоснователни в тази връзка са оплакванията 
в касационната жалба за неправилна интерпре-
тация на доказателствата, с оглед на което са 
и твърденията на касатора за необоснованост 
на съдебното решение. В този аспект съдът 
е обсъдил всички доказателства по делото 
в тяхната съвкупност и съотносимост. При-
етите за установени фактически констатации 
се подкрепят от доказателствата по делото.
Обосновано въз основа на надлежно при-
общения към делото доказателствен материал 
и приложимата в случая нормативна уредба 
Върховният административен съд, тричленен 
състав на шесто отделение, е приел за уста-
новено, че разпоредбата на чл. 73, ал. 1 от 
ППЗДвП (в оспорената редакция) е издадена 
от компетентен орган, в установената от закона 
форма, без да са допуснати съществени нару-
шения на административнопроизводствените 
правила, но при неправилно приложение на 
материалния закон, а именно същата се явява 
в противоречие с норма, уредена в нормативен 
акт от по-високо ниво, какъвто се явява ЗДвП 
спрямо Правилника за прилагане на ЗДвП.
Съгласно чл. 21, ал. 1 от ЗДвП (ДВ, бр. 47 
от 2012 г.) при избиране скоростта на движе-
ние на водача на пътно превозно средство е 
забранено да превишава следните стойности 
на скоростта в км/ч, като за пътни превозни 
средства от категория „В“ за движение по авто-
магистрала е предвидена максимална скорост 
от 140 км/ч. От друга страна, в разпоредбата 
на чл. 73, ал. 1 от ППЗДвП е предвидено, че 
при избиране на скоростта на движение на 
водача на пътно превозно средство е забранено 
да превишава следните стойности на скоростта 
в км/ч, като за пътни превозни средства от 
категория „В“ за движение по автомагистрала 
е предвидена максимална скорост от 120 км/ч. 
При тези фактически констатации обоснован 
е изводът на съда, че е налице противоречие 
на по-нисък по степен акт с такъв от по-висок 
ранг, което налага изричната отмяна на този 
от по-ниската степен.
Съгласно чл. 7, ал. 1 от Закона за норма-
тивните актове (ЗНА) правилникът е норма-
тивен акт, който се издава за прилагане на 
закон в неговата цялост, за организацията на 
държавни и местни органи или за вътрешния 
ред на тяхната дейност. Но същият съгласно 
чл. 15, ал. 1 от ЗНА следва да съответства 
на Конституцията и на другите нормативни 
актове от по-висока степен. В случая е налице 
противоречие между оспорената разпоредба на 
Правилника за прилагане на Закона за движе-
нието по пътищата и чл. 21, ал. 1 от Закона за 
движението по пътищата, като последният като 
закон се явява нормативен акт от по-висока 
степен. Следва изрично да се отбележи, че 
действително съгласно чл. 15, ал. 3 от ЗНА и 
чл. 5, ал. 1 от АПК при противоречие между 
два акта от различна степен се прилага този с 
по-висок ранг, т.е. приложение намира чл. 21, 
ал. 1 от ЗДвП, но в случая се налага изрична 
отмяна на незаконосъобразния текст, за да 
не съществуват в правния мир разпоредби, 
които противоречат на закон и поради това 
да нарушават правата на гражданите. С от-
мяната и приемането на съответни на закона 
норми ще се осигури яснота и прозрачност 
по отношение изискванията към гражданите, 
както и по отношение правата и задълженията 
им във всеки един конкретен случай. Само 
по този начин ще бъдат спазени принципите 
на достъпност, публичност и прозрачност, 
съответно последователност и предвидимост, 
уредени с текстовете на чл. 12 и 13 от АПК,