Държавен вестник, бр. 41, 2021 г., стр. 3

БРОЙ  41	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
мостта на съдебния контрол над действията 
на прокурора по разследването срещу главния 
прокурор или негов заместник. Вносителят 
заключава, че с изключването на прокурора 
по разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник от йерархично изградената 
система за ръководство и контрол в нацио-
налната прокурорска служба той остава да 
действа самостоятелно и липсват каквито и 
да било гаранции срещу произволни действия 
от негова страна, включително и насочени 
срещу главния прокурор.
С определение от 9.03.2021 г. Конституци-
онният съд е допуснал искането на президента 
за разглеждане по същество, конституирал 
е заинтересувани институции да представят 
становища, поканил е заинтересувани от 
предмета на делото неправителствени и със­
ловни организации да предложат становища 
и изтъкнати специалисти от науката да дадат 
писмени правни мнения по предмета на делото.
Постъпилите по делото становища и правни 
мнения се разделят на три групи.
Първата група, която включва: Висшия 
съдебен съвет, Върховния касационен съд, 
Върховния административен съд, Висшия 
адвокатски съвет, Съюза на съдиите в Бъл-
гария, Асоциацията на прокурорите в Бълга-
рия, Камарата на следователите в България, 
Фондация „Български адвокати за правата на 
човека“, Българската асоциация за европей-
ско право, Българския хелзинкски комитет, 
Института за модерна политика, Фондация 
„Антикорупционен фонд“, проф. д.ю.н. Васил 
Мръчков, проф. д-р Добринка Чанкова, проф. 
д-р Пенчо Пенев, проф. д-р Снежана Начева 
и доц. д-р Атанас Славов, споделят и допъл-
ват доводите в искането, което намират за 
основателно. 
Общото между тях е в разбирането, че 
приетата по пътя на обикновеното законо-
дателство правна уредба, с която се създава 
фигурата на прокурора по разследването 
срещу главния прокурор или негов замест-
ник и с която се уреждат неговият статус, 
функции и правомощия, в нейната цялост 
противоречи на редица разпоредби и прин-
ципи на Конституцията. В становищата и 
правните мнения от тази група се приема, 
че различните правомощия на прокурора по 
разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник, компетентността му, из-
ключваща общите правила на местна и родова 
подсъдност, процесуалните действия, непод-
лежащи на йерархичен контрол, поставянето 
му извън обхвата на надзора за законност и 
методическо ръководство, осъществявани от 
главния прокурор, и останалите особености на 
регламента на неговия статус и правомощия 
го очертават като самостоятелен орган извън 
конституционно определената структура на 
прокуратурата в противоречие с Основния 
закон и с практиката на Конституционния 
съд. Поддържа се, че е нарушен принципът на 
независимост на съдебната власт, тъй като, от 
една страна, с оспорените разпоредби се пре-
махва конституционно установената гаранция 
за законосъобразност на разследването – за 
правилното приложение на материалните и 
процесуалните закони, а от друга – липсват 
законови гаранции и ресурсни възможности 
за провеждане на независимо и ефективно 
разследване. Излага се, че оспорените разпо-
редби в различни техни аспекти нарушават 
принципа на равенство на гражданите пред 
закона. Споделя се и разбирането за прида-
ването на извънреден характер на специали-
зирания наказателен съд. 
Втората група становища и правни мнения 
включва Министерския съвет и министъра 
на правосъдието, които намират искането за 
неоснователно. Поддържа се, че оспорените 
разпоредби въвеждат ефективен и съобразен 
с действащата конституционна уредба модел, 
гарантиращ разследванията срещу главния 
прокурор и неговите заместници, като законо-
вата уредба е изцяло съобразена с практиката 
на Конституционния съд и е в пределите на 
допустимата законодателна целесъобразност. 
Третата група становища и правни мнения 
включва главния прокурор и д-р Ивайло Цон-
ков, които поддържат искането в една част, а 
в друга го намират за неоснователно.
Главният прокурор намира за основател-
но искането в частта, в която са оспорени 
разпоредбите на чл. 46, ал. 8, чл. 194, ал. 6, 
чл. 213а, ал. 2 НПК и чл. 136, ал. 11 ЗСВ, 
като споделя и допълва доводите на прези-
дента, и за неоснователно в частта, в която 
е оспорен чл. 411а, ал. 4 НПК, като излага, 
че изборът на критерий за специализация 
на съдилищата е въпрос на законодателна 
целесъобразност. 
В правното си мнение д-р Ивайло Цонков 
излага аргументи, че: чл. 194, ал. 6 НПК про-
тиворечи на чл. 4, ал. 1, чл. 117, ал. 1, чл. 121, 
ал. 2 и на чл. 127, т. 1 – 3 от Конституцията; 
чл. 46, ал. 8 НПК (в частта, с която изключва 
приложението на ал. 4 и 5 от същия член) 
противоречи на чл. 6, ал. 2 и на чл. 127 от 
Конституцията, а чл. 46, ал. 8 НПК (в частта, 
с която изключва приложението на ал. 7 от 
същия член), чл. 213а, ал. 2 НПК, чл. 411а, 
ал. 4 НПК в оспорената част и чл. 136, ал. 11 
ЗСВ не противоречат на Конституцията. 
Останалите конституирани заинтересувани 
институции и поканени организации и специ-
алисти от науката не са представили писмени 
становища и правни мнения по делото.
Съдът, като обсъди доводите в искането, 
постъпилите по делото писмени становища 
и правни мнения, както и относимата прав-
на уредба, за да се произнесе, взе предвид 
следното: