Държавен вестник, бр. 92, 2004 г., стр. 23

Б Р О Й  92
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
МИНИСТЕРСТВО
НА ПРАВОСЪДИЕТО
ДОПЪЛНИТЕЛЕН ПРОТОКОЛ
към Конвенцията за трансфер на осъдени лица
(Ратифициран със закон, приет от XXXIX На-
родно събрание на 28 януари 2004 г.—ДВ, бр. 11
от 2004 г. В сила за Република България от
1 юли 2004 г.)
Преамбюл
Държавите—членки на Съвета на Европа, и
другите държави, подписали този протокол,
в желанието си да улеснят прилагането на
Конвенцията за трансфер на осъдени лица, отк-
рита за подписване в Страсбург на 21 март 1983 г.
(наричана по-нататък “конвенцията”), и по-
специално, като следват посочените в нея зада-
чи за подпомагане осъществяването на целите
на правосъдието и социалното приобщаване на
осъдените лица;
като съзнават, че много държави не могат
да екстрадират техните собствени граждани;
като считат, че е желателно конвенцията да
се допълни в някои отношения,
се договориха за следното:
Член 1—Общи разпоредби
1. Думите и изразите, използвани в този
протокол, ще се тълкуват в смисъла, в който се
тълкуват в конвенцията.
2. Разпоредбите на конвенцията ще се при-
лагат дотолкова, доколкото са в съответствие с
разпоредбите на този протокол.
Член 2—Лица, избягали от осъдилата ги
страна
1. Когато гражданин на страна, срещу кого-
то има постановена влязла в сила присъда на
територията на друга страна, се стреми да из-
бегне изпълнението или по-нататъшното изпъл-
нение на присъдата в осъдилата го държава чрез
бягство на територията на първата страна, пре-
ди да изтърпи присъдата, осъдилата го държа-
ва може да поиска другата страна да поеме из-
пълнението на присъдата.
2. По молба на осъдилата държава изпълня-
ващата държава може преди пристигането на
документите, подкрепящи молбата, или преди
постановяване на решението по молбата да
арестува лицето или да предприеме мерки, за
да осигури оставането на осъденото лице на
нейна територия, в очакване на решението по
молбата. Молбите за такива временни мерки
включват информацията, посочена в ал. 3 на
чл. 4 от конвенцията. Наказателното положе-
ние на осъденото лице няма да бъде влошено в
резултат на задържането под стража за опреде-
лен период от време поради причините, посоче-
ни в тази алинея.
3. Не се изисква съгласието на осъденото
лице, за да бъде прехвърлено изпълнението на
присъдата.
Член 3—Осъдени лица със заповед за експул-
сиране или депортиране
1. По молба на осъдилата държава изпълня-
ващата държава може на основание на разпо-
редбите на този член да се съгласи да се предаде
осъдено лице без неговото съгласие, когато
присъдата, постановена срещу него, или пос-
ледващо административно решение, постано-
вено на основание на присъдата, включва запо-
вед за експулсиране или депортиране, или има
друг акт, по силата на който това лице не може
да остане на територията на осъдилата държа-
ва, след като е освободено от затвора.
2. Изпълняващата държава дава своето съг-
ласие за целите по ал. 1, след като вземе пред-
вид мнението на осъденото лице.
3. За целите на прилагането на този член
осъдилата държава предоставя на изпълнява-
щата държава:
а) декларация, съдържаща мнението на осъ-
деното лице, относно неговия трансфер; и
б) копие от заповедта за експулсиране или
депортиране или друг акт, по силата на който
осъденото лице не може да остане на територи-
ята на осъдилата държава, след като е освобо-
дено от затвора.
4. Лице, предадено съгласно разпоредбите
на този член, няма да бъде наказателно прес-
ледвано, осъждано или задържано за изпълне-
нието на присъда или заповед за арест за друго
престъпление, извършено преди неговия тран-
сфер, различно от това, за което е постановена
присъдата, която следва да бъде изпълнена, нито
пък ще бъде ограничена личната му свобода по
друга причина, освен в следните случаи:
а) когато осъдилата държава разреши това;
молбата за разрешение се подава придружена с
всички необходими документи и със съдебен
протокол, съдържащ декларациите, направени
от осъденото лице; разрешението се дава, кога-
то за престъплението, за което то се иска, може
да се поиска екстрадиция по законите на осъди-
лата държава или когато екстрадицията би
могла да бъде изключена само поради размера
на наказанието;
б) когато осъденото лице е имало възмож-
ност да напусне територията на изпълняващата
държава и не е направило това в срок от чети-
ридесет и пет дни от неговото освобождаване
или ако се е върнало на тази територия, след
като я е напуснало.
5. Независимо от разпоредбите на ал. 4 на
този член изпълняващата държава може да
предприеме всички необходими мерки съглас-
но нейното законодателство, включително и да
започне задочно производство, за да избегне
правните последствия от изтичане на давност.