Държавен вестник, бр. 93, 2011 г., стр. 51

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  51  
обратно действие на една разпоредба от Закона 
за съдебната власт с устройствен характер. 
Касае се до допустимо изключение от пра­
вилото, а и необходимостта е изключителна, 
защото се цели да се довършат започнатите 
с участието на съдебни заседатели с изтекъл 
мандат дела. По този начин започнатите дела 
ще бъдат приключени и няма да се налага 
разглеждането им да започне отначало с но­
воизбрани съдебни заседатели, както и ще се 
обезпечи правната сигурност и стабилитетът 
на постановените съдебни актове, за да не 
бъдат отменени на това основание и делата 
върнати за ново разглеждане. Като краен 
резултат по този начин се гарантира изисква­
нето на чл. 6, ал. 1 КЗПЧОС за разглеждане 
на делата в разумен срок.
Съгласно чл. 5, ал. 5 от Конституцията 
всички нормативни актове се публикуват и 
влизат в сила три дни след обнародването 
им, освен когато в тях е определен друг срок. 
И чл. 14, ал. 1 ЗНА допуска възможността 
да се даде обратна сила на нормативен акт 
по изключение, което да стане с изрична 
разпоредба. Основният закон наред с про­
кламирането на правилото за действие на 
нормативните актове за в бъдеще (ex nunc) 
допуска възможността правилото да търпи 
изключения в случаите, когато законодателят 
счита, че трябва да се определи друг срок за 
влизане в сила на закон или отделни негови 
разпоредби, след тридневния срок от обнарод­
ването или преди този срок. Недопускането 
на обратно действие, изрично уредено в чл. 5, 
ал. 3 от Конституцията и чл. 14, ал. 3 ЗНА, се 
отнася единствено до наказателните закони, 
които предвиждат санкции, освен ако те са 
по-леки от отменените, защото не може да се 
влошава положението на наказателно отго­
ворните лица. Правилото за неретроактивност 
на правните норми трябва да се прилага във 
всички случаи, когато се цели с нови правни 
норми засягане на права или създаване на 
задължения за минало време, но не важи за 
случаите, когато от правните нормативни 
актове се придобиват права. Разпоредбата на 
чл. 69, ал. 2 ЗСВ има устройствен характер, 
поради което не е забранено ретроактивното 
є действие.
Мандатът на съдебните заседатели е опреде­
лен в закона и извършената промяна с чл. 69, 
ал. 2 ЗСВ е в посока на неговото удължаване, 
поради което § 136 ПЗР ЗИДЗСВ цели удъл­
жаването на мандата да се приложи спрямо 
изминал период от време преди изменението 
на закона. Особеностите на случая и неговата 
изключителност дават основание на Консти­
туционния съд да приеме, че оспорената част 
на § 136 ПЗР ЗИДЗСВ има своето оправдание, 
защото премахва една аномалия, която би 
довела до непредвидими негативни правни 
последици, като подобен извод съдът вече е 
правил в Решение № 9 от 1996 г. по к.д. № 9 
от 1996 г. Конституционният съд вече се е 
произнасял по въпроса за обратното действие 
на законите, като е приел, че то не нарушава 
Конституцията и тя не изключва правото 
на Народното събрание да приема норми с 
обратна сила. Това е рядко и нежелателно 
явление, но възможността да се преуреждат 
отношенията със закон с обратна сила не може 
да бъде отречена, защото поначало Консти­
туцията не изключва правото на Народното 
събрание да приема норми с обратна сила и 
извън изричното изключение по чл. 5, ал. 5 
от Конституцията очевидно не съществува 
обща забрана за други случаи. В този смисъл 
са Решение № 7 от 2001 г. по к. д. № 1 от 
2001 г., Решение № 9 от 1992 г. по к. д. № 4 
от 1992 г., Решение № 18 от 1997 г. по к. д. 
№ 12 от 1997 г. и Конституционният съд не 
намира основания за промяна на практиката 
си. Вносителите на искането се позовават на 
постановеното от съда Решение № 14 от 2010 г. 
по к. д. № 17 от 2010 г., но то е постановено 
при различни факти, защото в него не става 
въпрос за обратно действие на закон, а за 
противоречащо на конституционните изис­
квания действие на законодателния орган 
да легализира за минало време структурни 
промени, извършени в изпълнение на обявен 
за противоконституционен закон.
Атакуваната разпоредба има обратно дейст­
вие и засяга статуса на съдебните заседатели 
за изминал период от време, а не засяга 
придобити субективни права, стабилността 
на правовия ред и законовата уредба, както 
и не създава санкции. Предвидената възмож­
ност правна норма от закона да ретроагира 
е обусловена от извънредни обстоятелства и 
е мотивирана с полза от по-висш обществен 
интерес, свързан с приключването на започ­
натите наказателни дела, по които участват 
съдебни заседатели. 
По горните съображения съдът приема, 
че придадената с § 136 ПЗР ЗИДЗСВ обратна 
сила от 1 януари 2010 г. на чл. 69, ал. 2 ЗСВ 
не противоречи на чл. 5, ал. 5 от Конституци­
ята и не нарушава принципите на правовата 
държава, а обратно – допринася за създаване 
на правна сигурност и за разглеждане на де­
лата в разумен срок, поради което искането в 
тази му част следва да бъде отхвърлено като 
неоснователно.