Държавен вестник, бр. 94, 2012 г., стр. 25

БРОЙ  94	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25  
въздухоплаване си възстановява чрез таксите 
по чл. 3, ал. 2, т. 1, е равен на прогнозата за 
установените разходи за изчисляването на 
таксовата единица за съответната календарна 
година по чл. 19, ал. 3.“
§ 22. В § 1 от допълнителната разпоредба 
се създават т. 19 и 20:
„19. „Перонна местостоянка“ е оперативна 
местостоянка, публикувана в Сборника за 
аеронавигационна информация и публикация 
на Република България (AIP).
20. „Местостоянка за дългосрочен престой“ 
е местостоянка, разположена в зона, опреде­
лена от летищната администрация за зона 
за дългосрочно паркиране и публикувана в 
Сборника за аеронавигационна информация 
и публикация на Република България (AIP).“ 
§ 23. В § 3 от преходните и заключител­
ните разпоредби думите „(упълномощеното 
летищно предприятие)“ се заличават. 
§ 24. Приложение № 1 се изменя така: 
„Приложение № 1 
към чл. 1, ал. 3 
МЕТОДИКА
за определяне на летищните такси, които се съ­
бират от летищния оператор на летище с годишен 
трафик над 5 милиона превозени пътници или от 
летищния оператор с най-голям брой пътнически 
превози на територията на Република България 
(Летище – София)
В съответствие с политиката на ICAO, Doc 
9562 и Doc 9082 летищният оператор на летище­
то с годишен трафик над 5 милиона превозени 
пътници или летищният оператор с най-голям 
брой пътнически превози на територията на 
Република България, наричан по-нататък „ле­
тищен оператор“, трябва да прилага политика 
на самофинансиране, а именно: операторът на 
летището и инфраструктурата трябва да събира 
такси за услугите, които предоставя на своите 
ползватели; всеки ползвател трябва да покрие 
разходите на услугата, която използва. 
При определяне размера на летищните такси 
летищният оператор се ръководи от следните 
основни принципи:
– разходите трябва да бъдат поделени поравно 
до пълния им реален размер за предоставяне 
за ползване на летището и неговите основни и 
спомагателни услуги, включително съответни­
те суми за капиталови разходи и амортизация 
на активите, както и разходите за поддържане, 
експлоатация, управление и администрация; 
– само разходите за съоръжения и услуги, 
които по принцип се използват за въздухоплава­
телни услуги, трябва да са включени в стойността 
на таксите, като разходите за съоръжения или 
помещения, които са наети или заети по друг 
ред, трябва да бъдат изключени от размера на 
съответната такса;
– летищният оператор поддържа детайлна база 
данни за разходите, за да осигури прозрачност; 
тази база данни трябва да служи за целите на 
определянето на таксите по справедлив и проз­
рачен начин, като ясно разделя авиационната 
дейност от неавиационната (търговската) дейност;
– всички ползватели на определена летищна 
услуга заплащат пропорционална цена за нея;
– разпределението на разходите трябва да се 
отнася и за предоставени площи, персонал и/
или съоръжения, използвани от правителство­
то или други държавни органи, освободени от 
заплащане на такси;
– делът на разходите, разпределяни към раз­
личните категории ползватели, включително 
държавните, трябва да се определя въз основа 
на справедливостта, така че ползвателите да не 
бъдат обременени с разходи, които не са пра­
вилно разпределени към тях;
– допустима е диференциация на таксите за 
диференцирана летищна инфраструктура или 
услуги; 
– летищният оператор може да прилага спе­
циални отстъпки върху размера на определените 
летищни такси с цел повишаване пазарната 
конкурентоспособност на летището и стимули­
ране развитието на самолетния, пътническия и 
товарния трафик чрез откриване на нови въз­
душни линии, привличане на нови ползватели и 
добавяне на капацитет по съществуващите марш­
рути; стимулиращите отстъпки се предоставят 
на ползвателите в размер, за срок на прилагане 
и по критерии за предоставяне, определени в 
акта на летищния оператор, с който се въвеждат 
летищните такси.
Целта на разходната система е да се оси­
гури определяне на тарифна система, която 
е прозрачна, самостоятелно регулируема и 
която да позволява на летищния оператор да 
си възстановява пълните реални разходи, а на 
ползвателите – да плащат обявени, справедливи, 
недискриминационни и конкурентни такси за 
летищни услуги. Таксите за летищните услуги 
не са ориентирани към печалба, но те трябва 
да осигуряват самофинансиране на дейността.
І. Разходни елементи 
1. Структурата на разходите трябва да включва 
няколко основни разходни пера, които се отнасят 
за всички такси, а именно:
1.1. Човешки ресурси: тези разходи отразяват 
общите разходи за осигуряване на необходимия 
квалифициран персонал по предоставяне на 
услугите; при този елемент трябва да се вземат 
предвид всички възнаграждения, изплащани на 
персонала на летищния оператор; тук трябва 
да се включат и разходите за първоначално и 
последващо обучение, необходимо за ефективно 
изпълнение на професионалните задължения от 
страна на длъжностните лица, а също така и 
всички разходи, свързани с необходимия пер­
сонал, включително медицинско обслужване, 
разходи за социална дейност и др.
1.2. Инфраструктура, съоръжения, оборудва­
не и други активи: в тези разходи трябва да се 
отрази стойността на износване на съществува­
щите активи; този елемент трябва да съдържа 
пълния размер на разходите за амортизация на 
терминали, писти, съоръжения, комуникаци­
онни системи, системи за обработка на данни,