Държавен вестник, бр. 74, 2005 г., стр. 31

Б Р О Й  74
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  31
ния съд е неговата основна задача да бъде га-
рант за върховенството на Конституцията. Спе-
цифична част при реализацията на тази задача
според българския основен закон е самостоя-
телно предвиденото правомощие на конститу-
ционната юрисдикция да дава задължителни
тълкувания на Конституцията.
За да бъде то правилно разбрано, а и за да се
избегне възможната подмяна на конституци-
онно установени правомощия, тяхното заоби-
каляне или прехвърляне на отговорности, Кон-
ституционният съд намира за необходимо да
отговори на въпросите: каква е същината на
това правомощие и какви са неговите функции.
Тълкуването, предвидено в чл. 149, ал. 1, т. 1
от Конституцията на Република България, е
абстрактно. То не е свързано с определен, кон-
кретен конституционноправен спор. Тълкува-
нето, което Конституционният съд прави на
основание чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията,
се отнася до всеобхватно изясняване на възмож-
ни юридически проблеми, които съществуват
или които ще възникнат и по чийто точен сми-
съл се спори (определение № 2 по к.д. № 5 от
2005 г.).
Ноторно е, че между двата акта—тълкува-
ния (съответната разпоредба, част от такава или
комплекс от няколко разпоредби на Конститу-
цията) и тълкуващия (съответното решение на
КС), съществува определено отношение и вза-
имовръзка. Единият от тях е първичен и в този
смисъл предпоставка за издаване на другия,
тълкуващия акт, който винаги е вторичен. След
издаването му обаче той образува с първичния
акт единство, като, образно казано, тълкува-
щият акт се слива с тълкувания. Първичният
акт не може повече да се прилага по начин, който
се различава от постановеното във връзка с него
решение на Конституционния съд.
Казаното позволява да бъдат формулирани,
макар и накратко, функциите, свързани с раз-
глежданото правомощие. Основна сред тях е
съдействието на Конституционния съд чрез
тълкуването на конституционните разпоредби
да се изгради ясна и безпротиворечива система
от норми. В този смисъл тълкуването се свър-
зва пряко с ефективността на основния закон.
Доколкото Конституцията е живо, действащо
право, има пряко и непосредствено действие и
стои на върха на пирамидата от нормативни
актове, тази функция е от особено значение за
правната система като цяло. Втората функция
може да бъде определена като превантивна. Тя
е свързана с първата и практически неотдели-
ма от нея. Чрез изясняване точния смисъл на
конституционните разпоредби и изграждането
на стройна и безпротиворечива система на нор-
мативните актове, свързани с Конституцията,
тълкуването спомага за предотвратяване изпол-
зването на санкционните правомощия на Кон-
ституционния съд и в частност обявяването на
даден закон за противоконституционен.
Следователно правомощието на Конститу-
ционния съд по чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конститу-
цията играе изключително важна роля при
формирането и утвърждаването на върховенст-
вото на основния закон  и съдейства за защита-
та и гарантира спазването на основните права и
свободи на гражданите.
2. Относно възможността една и съща раз-
поредба на Конституцията да бъде многократ-
но обект на тълкуване
На няколко пъти Конституционният съд е
имал възможността да се произнесе, че е допус-
тимо да се иска ново тълкуване на едни и същи
разпоредби, но по повод на други, различни
тълкувателни питания. В конкретния случай
разпоредбите на чл. 158, т. 3 от Конституцията
в частта є “промени във формата на държавно
устройство и на държавно управление” и на
чл. 153 са били тълкувани от Конституционния
съд с Решение № 3 от 2003 г. и Решение № 3 от
2004 г., от които становища съдът изхожда и по
настоящото дело. В определението по допусти-
мостта обаче бе прието, че предметът на тълку-
ване по тях съдържа различни акценти и нюан-
си. В тази връзка съдът счита за необходимо да
изясни отношението между тълкувателните пи-
тания (конкретните въпроси) в едно искане и
обекта (обхвата) на тълкуване, съдържащо се в
диспозитива на решението на Конституцион-
ния съд, когато той упражнява правомощието
си по чл. 149, ал. 1, т. 1 от основния закон.
Ролята на тълкувателните питания може да
се определи в две насоки—да очертаят рамката
на тълкуването, акцентите и приоритетите в
конкретния случай и да служат като ориентир
при преценката, дали съответната разпоредба
на Конституцията вече не е тълкувана от тази
гледна точка и следователно обсъждането на
конкретен въпрос да се явява недопустимо.
Съдът не може да приеме тезата, че при
осъществяване на своето правомощие в диспо-
зитива на решението Конституционният съд
следва винаги изчерпателно да отговаря на
поставените въпроси, защото в някои случаи
съобразно особеностите им това разбиране би
могло да подмени самата същност на разглеж-
даното правомощие—изясняване точния сми-
съл на определена конституционна разпоред-
ба—и да превърне съда в консултативен орган
или да го постави в положението на позитивен
законодател, което очевидно е извън правомо-
щията му.
Недопустимо е чрез тълкуване да се търси
или постига заобикаляне, подмяна или нару-
шаване на конституционно установени право-
мощия. Конституционният съд не може чрез
тълкуване да дава конкретни указания за дейс-
твие (бездействие) на конституционно опреде-
лените държавни органи, вкл. Народното съб-
рание, още по-малко да ограничава (лимитира)
неговата суверенна функция на единствен зако-
нодателен орган в държавата.