Държавен вестник, бр. 104, 2004 г., стр. 3

Б Р О Й  104
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
пречи за получаване на информация за извър-
шени престъпления и разкриване на истината
по тях. Не се приема и твърдението на вносителя
за несъответствие на чл. 12а, ал. 1, т. 1 ДПК с
чл. 133, ал. 1 НПК и чл. 39, ал. 1, т. 7 ЗЗКИ.
Становища за уважаване на искането са
мотивирали Националната следствена служба
и Комисията за защита на личните данни. В тях
се твърди, че чл. 133, ал. 1 НПК е универсална
разпоредба, която обвързва и данъчните слу-
жители. Дерогирането є с чл. 12а, ал. 1, т. 1 ДПК
създава пречка за безпроблемното регулиране
на обществените отношения.
Не са представили становища Народното
събрание, Върховният административен съд
и Държавната комисия за сигурността на ин-
формацията.
За да се произнесе по искането, Конституци-
онният съд съобрази следното:
Конституцията в преамбюла и в чл. 4, ал. 1
определя Република България като правова
държава. Тази нейна същност се проявява ярко
чрез подчинението на държавните органи и
останалите правни субекти на конституцион-
ноустановения ред и законите на страната и в
признаване и гарантиране на основни права на
личността, необходими за нейното свободно
развитие. Член 12а, ал. 1, т. 1 ДПК е в съответ-
ствие с принципите, прилагани въз основа на
Конституцията в правовата държава. Оспоре-
ната разпоредба се отнася за разкриване на
служебна тайна по искане на прокурор или сле-
довател. Служебната тайна е вид класифицира-
на информация—чл. 1, ал. 3 ЗЗКИ. Кои сведе-
ния се класифицират като служебна тайна, се
определя със закон—чл. 26, ал. 3 ЗЗКИ. Сведе-
нията, които представляват служебна тайна по
смисъла на ДПК, са определени в § 1, т. 1 от
допълнителната разпоредба на същия кодекс.
Това са конкретни индивидуализиращи данни
за данъчния субект, които се съдържат в данъч-
ния регистър, както и сведения за естеството,
източника и размера на доходите му, определе-
ните и платените данъци, данни от търговски
договори и размер на плащанията от и спрямо
трети лица, вида и стойността на отделни акти-
ви, пасиви и имущества, както и всички други
данни, получени или събрани в данъчното про-
изводство. Данъчният регистър съдържа данни
за банковите сметки, производствени, търгов-
ски и други обекти и места за осъществяване на
дейност в страната и в чужбина, участия в дру-
жества и инвестиции в страната и в чужбина.
Сведенията служебна (данъчна) тайна се от-
насят до личния живот на субектите на данъч-
но облагане и на лицата, с които те имат правни
отношения. Според чл. 8, т. 1 от Европейската
конвенция за защита на правата на човека и
основните свободи “всеки има право на зачита-
не на неговия личен и семеен живот...”. Кон-
ституцията на Република България в чл. 32, ал. 1
обявява личния живот на гражданите за непри-
косновен. В преамбюла на Конституцията за
върховен принцип се признават правата на лич-
ността, нейното достойнство и сигурност. Спо-
ред чл. 8, т. 2 от Европейската конвенция за
защита правата на човека и основните свободи
намеса на държавни власти при ползване на
правото на личен и семеен живот се допуска
единствено в случаите, предвидени в закона и
необходими в едно демократично общество в
интерес на националната и обществената си-
гурност, за предотвратяване на безредици или
престъпления и други случаи. Упражняването
на неотменимите конституционни права не
трябва да поставя в опасност националната
сигурност, обществения ред и други общонаци-
онални блага.
Прокуратурата на Република България, като
осъществява своята функция за привличане към
отговорност на лица, извършили престъпления,
и за поддържане на обвинението по наказател-
ни дела, съдейства за защита на конституцион-
ните права на личността.
В чл. 121, ал. 2 от Конституцията е закрепен
основен принцип за правораздаването—да се
осигури установяването на истината. Изброени-
те дотук конституционни принципи не си проти-
воречат, те действат паралелно и осигуряват
пълната защита на конституционните права.
Конституцията допуска само такива ограни-
чения на конституционно признати права, кои-
то са оправдани от гледна точка на особено
значими обществени интереси—Решение № 5
от 1992 г. по к.д. № 11/1992 г., Решение № 7 от
1996 г. по к.д. № 1/1996 г., Решение № 18 от 1997 г.
по к.д. № 12/1997 г., Решение № 12 от 2003 г. по
к.д. № 3/2003 г.
При упражняването на властнически право-
мощия, предоставени в защита на субективни
права, съществува и опасност от злоупотреби.
Съдебната преценка за достъп до сведения, ко-
ито представляват служебна тайна и включват
лични данни, е гаранция срещу правонарушения.
За да може съдът да се произнесе, трябва иска-
нето на следовател или прокурор за достъп до
служебна (данъчна) тайна да бъде мотивирано.
 От 2002 г. законодателно беше засилена
защитата на сведения, до които следва да се
ограничи достъпът, поради опасност от засяга-
не на национални интереси или конституцион-
ни права на личността чрез ЗЗКИ и Закона за
защита на личните данни (ЗЗЛД). Достъп на
прокурори и следователи до класифицирана ин-
формация се осигурява само във връзка с конк-
ретно дело и при прилагане на принципа “необ-
ходимост да се знае”—чл. 39, ал. 1, т. 7 и ал. 3,
т. 3 ЗЗКИ. Проверката дали има такава необхо-
димост и за какъв обхват сведения се отнася
достъпът, може да се осъществи най-добре от
съда. Член 12а, ал. 1, т. 1 ДПК е предназначен
да уреди достъпа на следователи и прокурори
до данъчната тайна, като същевременно защи-
ти правата и законните интереси на данъчните
субекти и на други лица, с които те са в правни
отношения, срещу обществено неоправдани