Държавен вестник, бр. 38, 2009 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  38
С Решение № 6 от 2001 г. КС е изяснил съ-
отношението между тези конституционни нор-
ми. Според мотивите, изложени в него, чл. 106
е конституционна норма с общо съдържание,
която не съдържа конкретна правна уредба
на компетенциите на МС във фазата на из-
пълнение на държавния бюджет, като тази
уредба е оставена за обикновеното законода-
телство и е осъществена чрез ЗУДБ. Като пот-
върждава това свое виждане, КС счита още,
че възприетият от  конституционния законо-
дател подход да не установява изчерпателен
каталог на правомощията на МС, отчита спе-
цификата на осъществяваната от него изпъл-
нително-разпоредителна дейност. На консти-
туционно основание тя има своя единствен
ограничител—винаги се осъществява въз ос-
нова и в изпълнение на закона, т. е. трябва да
бъде законосъобразна. Ръководството по из-
пълнението на държавния бюджет е консти-
туционно възложено на МС. По дефиниция
това е управленска дейност във връзка с из-
пълнение на приетия със закон държавен
бюджет и в този смисъл трябва да бъде зако-
носъобразна не само по отношение на ЗУДБ,
но и по отношение на конкретния бюджетен
закон за съответната година.
Спецификата на изпълнително-разпореди-
телната дейност, поради нейния характер и
динамика, е достатъчно добре конституцион-
но защитена с отсъствието на изчерпателен ка-
талог от правомощия за МС и едновременно с
това—с изискването цялата му дейност да бъде
строго съобразена с Конституцията и закони-
те, т. е. с конституционното изискване на за-
коносъобразност. Поради това е разбираем и
конституционно предвиденият съдебен кон-
трол върху актовете и действията на админис-
тративните органи (чл. 120, ал. 1) с общата кла-
уза за обжалваемост (чл. 120, ал. 2), както и
правомощието на ВАС по чл. 125, ал. 2 от Кон-
ституцията да се произнася по спорове за за-
конност на актове на МС и на министрите,
включително и такива по изпълнението на дър-
жавния бюджет.
Прави впечатление, че в становището си
по това дело МС се позовава на Решение №  6
от 2001 г., излизайки извън конкретния му
текст и не отчитайки контекста, в който то е
постановено. Конституционният съд е кате-
горичен в своята преценка—искането за за-
дължително тълкуване на чл. 106 в частта му:
“Министерският съвет ръководи изпълнени-
ето на държавния бюджет”, се свежда само до
“правото на МС да харчи повече средства от
гласуваните в ЗДБ”.
В случая въпросната разпоредба на чл. 106
представлява конституционно основание, въз
основа на което законодателят е предвидил с
нормата на чл. 35, ал. 2 ЗУДБ възможността за
допълнително изразходване на средства, кога-
то те не са гласувани в ЗДБ, т. нар. “допълни-
телни кредити”. Но тази възможност е реализу-
ема само при кумулативната даденост на две
изисквания:
1. тези кредити да са покрити от преизпъл-
нението на собствени приходи, както и разкри-
ването на нови приходоизточници и
2.  с това да не се влошава балансът на дър-
жавния бюджет.
В този смисъл разглежданото сега консти-
туционно дело има друг предмет и диспозити-
вът на Решение № 6 от 2001 г. е несъотносим
към него. Ако в процеса на изпълнение на бю-
джета финансовите показатели се влошават като
размери и съотношение до степен, съществено
изменяща бюджетните показатели  и с това
променяща философията на конкретния годи-
шен бюджет, единственото конституционо-
съобразно действие трябва да бъде изменение-
то на съответния закон за държавния бюджет
от НС, отново по инициатива на МС. Само така
изпълнението на бюджета и в частта по непос-
редственото ръководство на това изпълнение,
осъществявано от МС, ще продължава да бъде
законосъобразно.
В разглеждания тук случай е недопустимо
разширително тълкуване на диспозитива на
Решение № 6 от 2001 г., каквото фактически
предлага МС. Според изразеното в становище-
то мнение той смята, че по силата на това тъл-
кувателно решение правителството може да
изразходва както повече средства, така и по-
малко от гласуваните без разрешение на НС.
Освен това, когато диспозитивът говори за из-
рично упълномощаване със закон, видно от
мотивите, се има предвид устройственият за-
кон, а не  едногодишният бюджетен закон.
Последният може да отрази спецификата на
съответната година, но не до степен, позволя-
ваща на МС да коригира бюджетни показатели
по начин, променящ философията на съответ-
ния годишен бюджет. Това може да направи
само НС по инициатива на МС, и то със закон.
Това е разбирането на Конституционния съд
за смисъла, вложен от конституционния зако-
нодател в установените компетенции на НС и
МС във връзка с държавния бюджет и единст-
вено от тази позиция преценява конституцио-
носъобразността на атакуваната разпоредба.
За да бъде убедителен в своята преценка,
Конституционният съд проследи и практиката
по прилагане на цитираните конституционни
норми във връзка с държавния бюджет.
В периода 1992 г.—2008 г. от 17 на брой го-
дишни закони за държавния бюджет само 4—
за 1992 г., 1997 г., 2001 г. и 2005 г., не са изме-
няни и допълвани или поправяни. Тези проме-
ни винаги са ставали със закон. Във всички
случаи, когато изменението и допълнението
се е отнасяло до показатели на бюджетен за-
кон, то се е осъществявало със закон за изме-
нение и допълнение на съответния бюджетен
закон по инициатива на Министерския съвет.