Държавен вестник, бр. 94, 2002 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  94
срещу които “има или е имало образувано или
е прекратено предварително производство”, за
извършено от тях престъпление, въпреки че
съгласно закона те са между тези, чиито имена
не би следвало да се разкриват в интерес на
националната сигурност.
Искането за противоконституционност на
всички останали текстове от ЗИДЗДДБДС бе
отхвърлено.
Оттук следва, че по основно правените въз-
ражения срещу отменения с § 37 ПЗРЗЗКИ за-
кон Конституционният съд е произнесъл вече
две решения, от които няма основание да се
отклони.
Народното събрание, което съгласно чл. 84,
ал. 1 от Конституцията е овластено да приема,
изменя, допълва и да отменя закони, е в право-
то си, разбира се, да отмени всеки закон. От
тази 
гледна 
точка 
отменяването 
на
ЗДДБДСБРУГЩ е естествено в кръга на пра-
вомощията на Народното събрание. Оттук не
би имало нищо, което да противоречи на Кон-
ституцията, ако с отмяната на споменатия за-
кон не се засягат основни и гарантирани от нея
права на гражданите, които са вече придобити.
Въпросът е обаче, че § 37 ПЗРЗЗКИ отменя за-
кон, който единствено гарантира основно кон-
ституционно право, което друг от действащите
закони не осигурява.
Когато с отмяната на един закон остане не-
уредена материя, при което остават без зако-
нова защита основни права на гражданите, на-
рушаването на Конституцията е налице. В слу-
чая това е правото на информация, проклами-
рано в чл. 41, ал. 1 от Конституцията. Като едно
от основните права на гражданите то е неот-
менимо съгласно чл. 57, ал. 1 от нея. Член 41
от Конституцията, в който е прокламирано пра-
вото на информация, е в глава втора, озаглаве-
на “Основни права и задължения на граждани-
те”. Временното ограничаване на някои от ос-
новните права може да стане само “при обявя-
ване на война, военно или друго извънредно
военно положение със закон”. В Решение № 10
от 1997 г. по к.д. № 14 от 1997 г. КС е казал
изрично, че “правото на обществото да полу-
чава информация, която представлява интерес
за него, е основно конституционно право”.
Според тълкувателно Решение № 7 от 1996 г.
по к.д. № 1 от 1996 г. на Конституционния съд
правото на всеки гражданин по чл.41, ал.1 от
Конституцията да търси и получава информа-
ция “е гарантирано със задълженията на дър-
жавните органи да я предоставят”. Конститу-
ционният съд изрично е подчертал, че от съ-
държанието на правото по чл. 41, ал. 1 на все-
ки гражданин да търси и получава информа-
ция произтича и задължение за осигуряване на
достъп до информация, като съдържанието на
това задължение подлежи на определяне по
законодателен път. Следователно освен нега-
тивния характер на правото на информация по
чл. 41, ал. 1 от Конституцията, изразяващ се в
забраната за държавата да пречи на неговото
упражняване, в съдържанието му е включено
и задължението на държавата да осигурява
достъп до информация. Веднъж определена
чрез закон като общественозначима, тази ин-
формация впоследствие не може да се обяви,
обратното—за необщественозначима; не може
в един последващ период държавата да лиши
обществото от достъп до вече огласената по
вид информация, защото правото на гражда-
ните да я получават е придобито, а съгласно
чл. 57, ал. 1 от Конституцията недопустимо е
отнемане на придобити основни права.
Освен това в цитираното решение Консти-
туционният съд е посочил, че правото по чл. 41,
ал. 1 от Конституцията, традиционно третира-
но като индивидуално, се “свързва и с образува-
не на едно общо публично пространство, в ко-
ето ... се формира и обществено мнение” като
средство за осъществяване на демократичен
контрол. Затова накърняването на правото да
се търси, получава и разпространява информа-
ция рефлектира и върху процеса на осъществя-
ване на демократичния контрол.
Отмененият с § 37 ПЗРЗЗКИ закон бе съз-
даден през 1997 г. в съответствие и с деклара-
цията на ХХХVIII Народно събрание за наци-
онално съгласие (ДВ, бр. 38 от 1997 г.). В т. 5
от нея е заявено, че ще се подкрепи “отваря-
нето на досиетата на политиците, висшите ма-
гистрати и администратори”, за да се неутра-
лизира “тяхната зависимост от бившите служ-
би за сигурност”.
Различните разпоредби на закона за достъп
до документите на бившите Държавна сигур-
ност и РУГЩ гарантираха осведомяването на
обществото и на отделните граждани за важни
факти, произведени в миналото, и за обстоя-
телства, които имат значение за тях:
—издирване, събиране, анализиране и оцен-
ка на документи, съдържащи информация за
дейността на бившите ДС и РУГЩ;
—разкриване имената на български гражда-
ни, които са заемали или заемат публична длъж-
ност или са извършвали публична дейност,
посочени в закона, които са били щатни или
нещатни сътрудници на бившите служби или са
били облагодетелствани от тях;
—осигуряване на достъп на засегнатите лица
до съответните документи;
—изготвяне, публикуване и поддържане на
постоянен доклад за извършеното в изпълне-
ние на закона дейност в Интернет на свободен
достъп;
—възможност органите, които назначават
или избират лица на изброени в закона публич-
ни длъжности, да поискат от изградената ко-
мисия да бъде извършена предварителна про-
верка за установяване на принадлежност към
бившите ДС или РУГЩ на кандидатите за та-
кава длъжност;