Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 187

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  187  
правна основа на процесите, свързани със стро­
ителството на съоръжения от хидротехническата 
инфраструктура. ЗУТ регламентира дейностите по 
изграждане на водопроводните и канализационните 
мрежи, докато нормите относно проектирането и 
изграждането на елементи на хидроенергийната и 
хидромелиоративната инфраструктура са „разхвър­
ляни“ в наредби или актове с ненормативен харак­
тер, норми.
Подзаконовата нормативна уредба в областта 
на техническите изисквания към инфраструктура­
та следва да се разглежда като обща и специална. 
Общата подзаконова уредба обхваща онези прави­
ла, които се прилагат за всички елементи на тех­
ническата инфраструктура, като Наредба № 3 от 
2003 г. за актове в строителството и Наредба № 2 
от 2003 г. за въвеждане в експлоатация на строежи­
те и минимални гаранционни срокове. Специална­
та подзаконова уредба обхваща технически пра­
вила във връзка с проектирането и изграждането 
на елементи от водностопанската инфраструктура, 
издадени от министъра на регионалното развитие 
и благоустройството във формата на наредби. Сред 
тях се открояват Наредба № 2 от 22.03.2005 г. за 
проектиране, изграждане и експлоатация на во­
доснабдителни системи, както и Наредба № 4 от 
14.09.2004 г. за присъединяване на потребителите и 
за ползване на В и К системи.
Нормативните актове, които уреждат отношени­
ята във връзка със строителния процес във водния 
сектор, са анализирани и коментирани подробно в 
раздел V, т. 4.2 „ЗУТ и технически изисквания към 
инфраструктурата“ от настоящия анализ. 
8. Други нормативни актове. Към тази група 
следва да се причислят всички онези обществени 
отношения, които не са в непосредствена връзка 
с водния ресурс като изброените дотук, но са в 
някаква степен свързани с него, като обществените 
отношения, свързани със собствеността, обществе­
ните поръчки, концесиите, опазването на околната 
среда, третирането на отпадъци и други. По-важни­
те нормативни актове, които формират правната 
рамка на тези отношения, са:
а) собственост – Закон за собствеността; Закон 
за държавната собственост; Правилник за прила­
гане на Закона за държавната собственост; Закон 
за общинската собственост; Закон за собствеността 
и ползването на земеделските земи; Правилник за 
прилагане на Закона за собствеността и ползване­
то на земеделските земи; Закон за възстановяване 
на собствеността върху горите и земите от горския 
фонд; Правилник за прилагане на Закона за възста­
новяване на собствеността върху горите и земите 
от горския фонд;
б) обществени поръчки – Закон за обществени­
те поръчки; Правилник за прилагане на Закона за 
обществените поръчки; Наредба за възлагане на 
малки обществени поръчки; Наредба за водене на 
Регистъра за обществени поръчки;
в) концесии – Закон за концесиите; Правилник 
за прилагане на Закона за концесиите;
г) опазване на околната среда – Закон за опаз­
ване на околната среда; Наредба за условията и 
реда за извършване на оценка на въздействието 
върху околната среда; Наредба за условията и реда 
за извършване на екологична оценка на планове 
и програми; Наредба № 3 от 2008 г. за нормите 
за допустимо съдържание на вредни вещества в 
почвите; Наредба за стандарти за качество на окол­
ната среда за приоритетни вещества и някои други 
замърсители;
д) третиране на отпадъци – Закон за управле­
ние на отпадъците, Наредба за реда и начина за 
оползотворяване на утайки от пречистването на 
отпадъчни води чрез употребата им в земеделието.
5.5. Терминология и легални дефиниции
Употребата на извънредно богат набор от прав­
ни термини и понятия е основна характеристика на 
правната рамка на водния сектор. Това е обусло­
вено от извънредно широкия кръг на обществени 
отношения, които обхваща или трябва да обхване 
рамката. Правното значение и смисъл на всеки съ­
ществен термин в правната рамка е обвързано с 
различни хипотези и последици в процеса на при­
лагане на рамката.  
Значението на терминологичния и понятийния 
апарат, с който си служи законодателят при оп­
ределяне на предмета на правното регулиране, е 
твърде съществено и то дава до голяма степен ос­
новата при очертаването на обхвата на правната 
рамка на водния сектор.
Законодателят е използвал няколко подхода при 
въвеждането на основните правни понятия, терми­
ни и легални дефиниции, с които очертава обекта 
на регулираните правоотношения. Тези термини и 
понятия са развити основно в Закона за водите, 
който е водещ и в тази част на изграждане на 
правната рамка, а другите закони и подзаконови­
те актове само допълват терминологичния апарат. 
Само в ЗВ в тялото на закона и в неговите до­
пълнителни разпоредби са дефинирани легално над 
120 специални „водни“ термина и понятия. Всички 
останали законови и подзаконови актове дефини­
рат много по-малко правни термини и понятия и 
в голямата си част използват термините от ЗВ и 
сродни на тях понятия.  
Първият подход е въвеждането на най-важни­
те понятия още в първите текстове на закона в 
частта, която определя предмета, приложното поле 
и обхвата, целите и принципите на Закона за во­
дите. В определени случаи е използван подходът 
съществените термини да се въвеждат с първите 
текстове на съответната глава или раздел от за­
кона, който урежда съответната част от правоот­
ношенията – напр. собствеността, сервитутите и 
др. В някои части законът използва направо об­
щоприети правни термини, без да ги дефинира, в 
други случаи пояснението за термина се съдържа в 
конкретните текстове на закона. Като друг вид под­
ход е използван методът на въвеждане на изрична 
легална дефиниция чрез пояснение на термина в 
допълнителните разпоредби на закона. Трябва да 
отбележим, че не всички съществени термини са 
изрично дефинирани в края на закона, а за някои 
понятия са приложими дефинициите от други зако­
ни извън основните, които са включени в правната 
рамка на водния сектор.
Още в чл. 1 Законът за водите въвежда в упо­
треба основните термини „води“ и „собственост на 
водностопански системи и съоръжения“ и впослед­
ствие ги разклонява на видовете води – повърхност­
ни, подземни, минерални и други, а в частта соб­
ственост употребява различните форми на права на 
собственост според признатите от Конституцията на 
Република България – държавна, общинска, публич­
на, частна и други разновидности според обектите 
на собственост.  По-нататък законът въвежда като 
трети елемент при употребата на легалните термини 
и понятия вида дейност, като я свързва било с „уп­
равлението на водите“, било с тяхното „използване“.