Държавен вестник, бр. 52, 2005 г., стр. 7

Б Р О Й  52
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
голяма, а правото да се преценява съотношени-
ето между потребността на подпомаганите лица
и възможностите на държавата е предоставено
на парламента.
С оглед това неоснователно се явява възра-
жението, свързано с намалените средства за една
от социалните програми, за да може то да дове-
де до извод за противоконституционност на
целия закон.
Предвид всички изложени съображения иска-
нето в цялост се явява неоснователно и следва да
се отхвърли, поради което Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 48 народни предста-
вители от ХХХIХ Народно събрание за обя-
вяване за противоконституционен Закона за
държавния бюджет на Република България за
2005 г., изцяло и евентуално следните негови
разпоредби: чл. 1, ал. 2, т. 4 в частта “за струк-
турни реформи в т. ч. за развитието на обра-
зованието и науката 130 млн.”; чл. 1, ал. 2 III
т. 1.3; чл. 2 и § 16, ал. 1 от преходните и зак-
лючителните му разпоредби в частта за дър-
жавния заем с Bank Austria Creditanstalt AG
Viena за изграждане на нова педиатрична
университетска болница в приложение № 7
(ДВ, бр. 115 от 30.12.2004 г.).
Председател: Неделчо Беронов
СТАНОВИЩЕ
на конституционния съдия Васил Гоцев
по конституционно дело № 1 от 2005 г.
Относно включване на договора за държа-
вен заем за изграждане на нова педиатрична
университетска болница в списъка на заемите
за утвърждаване през бюджетната година—§ 16,
ал.  1 от преходните и заключителните разпо-
редби на Закона за държавния бюджет на Ре-
публика България за 2005 г. (ПЗРЗДБРБ—2005)
Съгласен съм, че § 16, ал. 1 ПЗРЗДБРБ—
2005, в частта относно приложение № 7 не про-
тиворечи на Конституцията. Съображенията за
това са изложени в мотивите на решението.
1. Не споделям обаче тази част от тях, в ко-
ято се казва, че “само международни договори,
регулирани от публичното право, подлежат на
конституционна проверка при упражняване
правомощието на Конституционния съд по
чл.  149, ал. 1, т. 4, предложение 1 от Конститу-
цията”. Член 149, ал. 1, т. 4, предложение 1 от
Конституцията оправомощава Конституцион-
ния съд да се произнася “за съответствието за
сключените от Република България междуна-
родни договори с Конституцията...” Конститу-
ционният текст не ограничава това само до меж-
дународните договори на публичното право. На
конституционен контрол подлежат всички меж-
дународни договори. Законът за международ-
ните договори на Република България (ЗМДРБ),
(ДВ, бр. 97 от 2001 г.) в чл. 2, ал. 1 казва кои
договори са международни. Това са двустран-
ните и многостранните договори, сключени в
писмена форма между Република България и
между други държави или международни орга-
низации. Съгласно ал. 2 от същия член разпо-
редбите на закона се прилагат съответно и към
договорите на Република България с чуждест-
ранни лица, когато тя участва като публично-
правен субект, и договорите подлежат на рати-
фициране от Народното събрание съгласно
чл.  85, ал. 1 от Конституцията. Като сочи пра-
вомощията на Народното събрание да ратифи-
цира и денонсира със закон международни до-
говори, чл. 85, ал. 1 от Конституцията също така
не казва, че това се отнася само за международ-
ните договори на публичното право. Параграф
1 от допълнителните разпоредби от Закона за
международните договори на Република Бъл-
гария пояснява, че “чуждестранно лице” по
смисъла на закона е юридическо лице със седа-
лище извън територията на Република Бълга-
рия и дружество, което не е юридическо лице и
е регистрирано в чужбина. Вярно е, че Виенска-
та конвенция, по която България е страна, в
своята дефиниция за международен договор не
включва хипотезата на чл. 2, ал. 2 ЗМДРБ. Де-
финиция за международни договори, която да е
различна от Виенската конвенция, не дават и
двете алинеи на чл. 2 ЗМДРБ. Член 2, ал. 2
ЗМДРБ само разпростира правилата на между-
народните договори по ал. 1 и към случаите,
посочени в ал. 2. За да има приложение тази
разпоредба, следва обаче сключилият между-
народен договор от името на Република Бълга-
рия да е участвал като публичноправен субект.
Поради изложеното смятам, че е погрешно да
се каже, както това е направено в мотивите на
решението, че само международни договори на
публичното право подлежат на конституцион-
на проверка по реда на чл. 149, ал. 1, т. 4, пред-
ложение 1 от Конституцията.
2. Не съм склонен да приема, че чл. 6, ал. 2 от
Конституцията във връзка с равенството на всич-
ки граждани пред закона се отнася само за физи-
ческите лица. Вярно е, че чл. 19, ал. 2 от Консти-
туцията прогласява изрично, че на всички граж-
дани и юридически лица са гарантирани еднак-
ви правни условия за стопанска дейност. От това
обаче мисля, че не може да се направи изводът,
че прогласеното в основните начала на Консти-
туцията (чл. 6, ал. 2) равенство на всички граж-
дани пред закона не е принципът, на който се
основава и чл. 19, ал. 2 относно стопанската дей-
ност. Едно такова по-тясно интерпретиране на
чл. 6, ал. 2 от Конституцията би оставило без
защита юридическите лица с нестопанска цел,
които също така според духа на Конституцията
трябва да се ползват и според мен се ползват с
правото на равенство пред закона. Толкова по-
вече, че граждани, физически лица, са реалният
субстрат на юридическото лице. Нарушаване
равенството между отделните юридически лица
в последна сметка нарушава равенството на граж-
даните, които съставят юридическото лице.
Конституционен съдия: В. Гоцев
37656