Държавен вестник, бр. 37, 2025 г., стр. 15

БРОЙ  37	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15   
тики критерий“ – намираме, че това, е въпрос 
на преценка на конституционосъобразността на 
разпоредбата на т. 11 на § 1, която не е предмет 
на настоящото конституционно производство.
Приетото от Съда „формално прилагане 
на изключението“ от установеното правило 
за използване на обработваемата земя за 
земеделски цели разкрива мотив, основан на 
недобросъвестност на компетентните държав­
ни органи, която недобросъвестност води до 
фактическо изграждане на енергийни обекти 
за производство на електрическа енергия от 
слънчева енергия (конкретно на агрофотовол­
таици) по начин, който на практика осуетява 
възможността земята да бъде използвана за 
земеделски нужди и така фактически променя 
начина на нейното използване за земеделски 
цели. Считаме, че конституционният контрол не 
може да изхожда от презумпцията за недобро­
съвестност на компетентните държавни органи 
(Решение № 5 от 2003 г. по к.д. № 5/2003 г.; 
Решение № 1 от 2005 г. по к.д. № 8/2004 г.; 
Решение № 10 от 2011 г. по к.д. № 6/2011 г.; 
Решение № 12 от 2013 г. по к.д. № 9/2013 г.; 
Решение № 6 от 2018 г. по к.д. № 10/2017 г.; 
Решение № 17 от 2018 г. по к.д. № 9/2018 г.; 
Решение № 9 от 2021 г. по к.д. № 9/2021 г.; 
Решение № 3 от 2023 г. по к.д. № 18/2022 г.; 
Решение № 9 от 2023 г. по к.д. № 4/2023 г.; 
Решение № 13 от 2024 г. по к.д. № 1/2024 г.). 
Макар и житейски понякога тази презумпция 
да се оказва вярна, тя не може да служи като 
основание за противоконституционност, защото 
правилното прилагане на закона е въпрос на 
законосъобразно, компетентно и добросъвестно 
изпълнение на възложени правомощия. Не 
презумпцията за недобросъвестност, а презум­
пцията за добросъвестност „служи като основа 
за нормотворческата дейност на Народното 
събрание и е втъкана в разума на приеманите 
от него закони“ (Решение № 17 от 2018 г. по 
к.д. № 9/2018 г.). Конституционният контрол 
е абстрактен и не може да се основава на 
презум­пция за недобросъвестност на органите 
на държавна власт и управление.
Поради тези съображения според нас ос­
порената разпоредба на чл. 2, ал. 4 ЗОЗЗ в 
частта „и агрофотоволтаици“ не е противо­
конституционна.
Останалата част от оспорената разпоредба 
„– при условия и по ред, определени с наред­
ба на министъра на земеделието и храните и 
министъра на регионалното развитие и благо­
устройството“, също намираме, че не е проти­
воконституционна. Изискването на чл. 21, ал. 2, 
изр. 2 от Конституцията – условията и редът за 
промяна на предназначението на земеделската 
земя да са установени в закон – е неотносимо 
към установеното в чл. 2, ал. 4 ЗОЗЗ, защото 
изграждането на агрофотоволтаици в земедел­
ска земя не води до промяна на предназначе­
нието є. Тази част от оспорената разпоредба 
на чл. 2, ал. 4 ЗОЗЗ е приета с изменението от 
2011 г., като от 2012 г. е в сила Наредба № 19 
от 25.10.2012 г. за строителството в земеделски 
земи без промяна на предназначението им, 
с която се определят условията и редът за 
застрояване в земеделски земи, когато не се 
променя предназначението им. Установяване­
то в подзаконов акт на условията и редът за 
строителство в земеделски земи без промяна 
на предназначението им не e в противоречие 
с изискването на чл. 21, ал. 2, изр. 2 от Кон­
ституцията, защото не е налице основната 
предпоставка за това изискване – промяна на 
предназначението на земеделската земя, а не 
е налице и конституционно изискване усло­
вията и редът за строителство в земеделски 
земи без промяна на предназначението им да 
са установени единствено и само със закон.
Другата оспорена разпоредба е тази на 
чл. 17а, ал. 3 ЗОЗЗ в частта „на обекти за 
възобновяеми източници“. Разпоредбата на 
чл. 17а ЗОЗЗ е в глава пета „Промяна на 
предназначението на земеделските земи за 
неземеделски нужди“.
Конституционният законодател е установил 
правилото за използване на обработваемата 
(земеделската) земя само за земеделски цели, 
но е допуснал изключение от това правило, 
като е въвел стандарт, съдържащ три кон­
кретни изисквания. Отчитайки потребностите 
на живота, конституционният законодател е 
предоставил на законодателя възможността да 
прецени изключителността и му е поставил 
изричното изискване да е налице доказана 
нужда и условията и редът за промяна на 
предназначението на земеделските земи да са 
уредени в закон. В случая условията и редът за 
промяна на предназначението на земеделската 
земя са уредени в закон. Следователно оспо­
рената законова разпоредба е в съответствие 
с конституционното изискване на чл. 21, ал. 2, 
изр. 2 за допустимост на промяната на пред­
назначението на земеделска земя при условия 
и ред, установени в закон.
Преценката на законодателя за изключи­
телността на нуждата следва да е основана на 
баланса на конституционно установени цен­
ности. В случая този баланс са установените 
в чл. 15 и 21 от Конституцията ценности – от 
една страна, осигуряване на използването и 
възпроизводството на околната среда и раз­
умното използване на природните богатства и 
ресурсите на страната, а от друга – особената 
закрила на земята като национално богатство и 
използването на обработваемите (земеделските) 
земи само за земеделски цели. Наред с това 
следва да се отчете и необходимостта от осигу­
ряване на енергия за екзистенциалните нужди 
на гражданите и за икономическото развитие 
на обществото, при това при спазване на кон­