Държавен вестник, бр. 57, 2013 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  57
ЗСПД създават привилегия само за преживелия 
родител/осиновител и поставят в по-неблаго­
приятно и неравностойно положение самотните 
родители/осиновители. Това е така, защото 
режимът на отпускане на помощ за деца се 
определя по обективен критерий, който не е 
сред социалните признаци, по отношение на 
които съществува забрана за ограничения на 
правата или създаване на привилегии съгласно 
чл. 6, ал. 2 от Конституцията. Според Минис­
терския съвет подкрепата, която се оказва 
чрез ЗСПД, е само за онези родители, които 
се нуждаят от нея, и е поставена в зависимост 
от различни предпоставки за отделните групи 
лица, отглеждащи дете. 
Министърът на труда и социалната по­
литика също не подкрепя искането. Според 
него атакуваните пред Конституционния съд 
разпоредби от ЗСПД са изцяло насочени в 
подкрепа на децата, останали с един жив ро­
дител, като по-уязвима група в обществото, 
които по непредвидени обстоятелства и не по 
собствено желание са останали без опората 
на единия от родителите си. Той отбелязва 
също така, че предоставянето на привилегии 
на определени социални групи е допустимо 
според Конституцията, стига те да са об­
ществено необходими и социално оправдани 
и са извън изчерпателно посочените в чл. 6, 
ал. 2 от Конституцията социални признаци, 
по които е недопустимо да се предоставят 
привилегии. В становището се посочва също 
така, че не следва да се търси равенство на 
правата и задълженията, които имат родител/
осиновител, който отглежда дете без брак, и 
родител/осиновител, който отглежда дете сам 
поради смърт на другия родител. Разликата 
между двете категории случаи е, че не по 
собствено желание и при трагични обстоятел­
ства от загубата на единия родител другият 
родител е принуден сам да отглежда детето си. 
Към категорията уязвими групи са включени 
именно децата с един жив родител, тъй като 
по непредвидени обстоятелства, а не по личен 
избор се налага родителят сам да отглежда 
детето си без подкрепата на другия родител.
Министърът на финансите също се при­
съединява към заключението, че искането е 
неоснователно и следва да бъде отхвърлено. 
Според него преследваната от ЗСПД цел е 
осигуряването на финансова помощ на деца, 
чиито родители са починали. Следва да се 
прави разлика в положението на децата, ко­
ито са загубили поради смърт свой родител, 
и децата, които поради друга причина се 
отглеждат от един родител. Той посочва, че 
държавата е длъжна да подпомага родителите 
при отглеждането и възпитанието на техните 
деца, но без да се измества това задължение 
изцяло върху нея. В съответствие с чл. 2 и 3 
от Конвенцията на ООН за правата на детето 
държавата е създала ефективни и пропор­
ционални мерки, целящи балансирането на 
обществения интерес с този на всяка група 
деца и изхождащи от особеностите на всеки 
конкретен случай. 
Конституционният съд, след като обсъди 
доводите, изложени в искането и в постъпи­
лите по делото писмени становища, за да се 
произнесе, взе предвид следното:
С оглед характера на поставения в искането 
въпрос съдът намира, че най-напред трябва да 
бъдат уточнени принципите, на които се осно­
вава предоставянето на семейните помощи 
за деца от държавата. Законът за семейните 
помощи за деца установи нова философия по 
отношение предоставянето на еднократните и 
месечните помощи за раждане и отглеждане на 
деца. То бе изведено от сферата на социалното 
подпомагане и обособено като самостоятелен 
институт на подпомагане от страна на държа­
вата на семействата при отглеждане на деца, 
което обаче продължи да се администрира чрез 
съответните дирекции „Социално подпомага­
не“. Помощите за деца по този закон би могло 
да се разглеждат като елемент на социалното 
подпомагане, доколкото на него му се придава 
единствено по-общо значение. По замисъла 
си семейните помощи за деца са особен вид 
социални помощи, който се различава от со­
циалните помощи в системата на социалното 
осигуряване (Решение № 2 от 2006 г. по к.д. 
№ 9 от 2005 г.). Оттук следва, че концепцията, 
на която стъпва уредбата на семейните помощи 
за деца, не е същата, на която стои социалното 
подпомагане в тесния смисъл на думата. Най-
същественото за нея се състои в това, че тя е 
елемент от социалната политика на държавата 
по насърчаване и закрила на семейството, май­
чинството и децата (чл. 14 от Конституцията) 
и част от формулираното в Конституцията, с 
оглед характера є на социална държава, изис­
кване да подпомага родителите при осъщест­
вяването на тяхното право и задължение да 
отглеждат и възпитават децата си (чл. 47, ал. 1 
от Конституцията). Затова и тя се финансира 
изключително от държавния бюджет. В съ­
ответствие с конституционната уредба ЗСПД 
урежда материята, като застава на позицията, 
че в центъра на държавната политика на подпо­
магане отглеждането и възпитанието на децата 
е семейството в качеството му на естествена 
среда, в която тези процеси протичат, без да 
се свежда въпросът само до възможностите на 
родителите или да се гарантира еднаквата гри­
жа за децата в тази среда. На същата позиция 
стои и международноправната уредба (чл. 16 от 
Европейската социална харта (ревизирана). От 
своя страна семейството е особена социална и 
правна структура (чл. 9 от Международния пакт 
за икономически, социални и културни права; 
чл. 23 от Международния пакт за граждански 
и политически права) и включва съвместно 
живеещите родители, които не е задължително