Държавен вестник, бр. 89, 2006 г., стр. 19

Б Р О Й  89
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  19
г) зачитането, насърчаването и защитата на
свободата да се търси, получава и разпростра-
нява информация, свързана с корупцията; тази
свобода може да бъде подложена на някои ог-
раничения, но само такива, които са предписа-
ни от закона и са необходими във връзка със:
(i) зачитането на правата и репутацията
на другите;
(ii) защитата на националната сигурност
и обществения ред или на обществе-
ното здраве или добрите нрави.
2. Всяка държава—страна по конвенцията,
предприема подходящи мерки, за да гарантира,
че съответните антикорупционни органи, посо-
чени в тази конвенция, са известни на общест-
вото, и предоставя достъп до тези органи, кога-
то това е подходящо, с оглед докладване, вклю-
чително и анонимно, на случаи, които може да
се счете, че представляват престъпления по
смисъла на тази конвенция.
Член 14
Мерки за предотвратяване на прането
на пари
1. Всяка държава—страна по конвенцията:
а) създава пълен национален регулаторен и
надзорен режим за банки и небанкови финан-
сови институции, включително за физически
или юридически лица, които предоставят офи-
циално или неофициално услуги за превежда-
нето на пари или ценности, и когато това е не-
обходимо—и за други субекти, които са особе-
но уязвими от гледна точка на прането на пари,
за предотвратяване и разкриване на всички
форми на прането на пари, като този режим
набляга на изискванията за идентификация на
клиенти, водене на регистри и съобщаване за
съмнителни сделки;
б) без да се накърнява чл. 46 от тази конвен-
ция, гарантира възможностите за сътрудничес-
тво и обмен на информация на национално и
международно равнище между административ-
ните, регулаторните, правоприлагащите и дру-
ги органи, ангажирани в борбата с прането на
пари (включително и съдебните органи, когато
това е в съответствие с вътрешното законода-
телство), при условията, определени в нацио-
налното законодателство, като за тази цел раз-
глежда възможността за създаване на звено за
финансово разузнаване, което да изпълнява
ролята на национален център за събиране, ана-
лиз и разпространяване на информация за въз-
можни случаи на пране на пари.
2. Държавите—страни по конвенцията, раз-
глеждат възможността за прилагане на осъщес-
твими мерки за разкриването и проследяване-
то на движението на парични суми и ценни
книжа през техните граници в съответствие с
гаранциите за правилно използване на инфор-
мацията и без да се възпрепятства по какъвто и
да било начин движението на законния капи-
тал. Тези мерки могат да включват изискване-
то всички лица и търговски субекти да съобща-
ват за презграничния трансфер на значителни
парични суми и съответно—на ценни книжа.
3. Държавите—страни по конвенцията, раз-
глеждат възможността за прилагане на осъщес-
твими и подходящи мерки, за да изискват фи-
нансовите институции, включително изпраща-
чите на парични преводи:
а) да включат във формулярите за електрон-
ни трансфери на средства и в другите свързани
с това съобщения точна и значима информация
за изпращащото лице;
б) да поддържат тази информация по време
на веригата на плащанията; и
в) да прилагат повишен контрол при транс-
фери на средства, несъдържащи пълна инфор-
мация за инициатора на трансфера.
4. При създаването на национален регулато-
рен и надзорен режим в съответствие с условия-
та по този член и без това да накърнява прила-
гането на останалите разпоредби на тази кон-
венция, държавите—страни по конвенцията, се
призовават да използват като ръководни насо-
ки съответните инициативи на регионалните,
междурегионалните и многостранните органи-
зации срещу прането на пари.
5. Държавите—страни по конвенцията, се
стремят да развиват и насърчават световното,
регионалното, субрегионалното и двустранно-
то сътрудничество между съдебните, право-
прилагащите и финансово-регулаторните ор-
гани за целите на борбата с прането на пари.
Г л а в а  I I I
КРИМИНАЛИЗАЦИЯ И ПРАВОПРИЛАГАНЕ
Член 15
Подкуп на национални длъжностни лица
Всяка държава—страна по конвенцията,
приема такива законодателни и други мерки,
които са необходими за обявяването за прес-
тъпление, когато са извършени умишлено:
а) обещаването, предлагането или даването,
пряко или непряко, на каквато и да е неследва-
ща се облага на нейно длъжностно лице, за него
или за някое друго физическо или юридическо
лице, за да извърши или да не извърши дейст-
вие по служба;
б) поискването или получаването от което и
да е нейно длъжностно лице, пряко или непря-
ко, на каквато и да е неследваща се облага за
него или за някое друго физическо или юриди-
ческо лице, за да извърши или да не извърши
действие по служба.
Член 16
Подкуп на чужди длъжностни лица и на члено-
ве на публични международни организации
1. Всяка държава—страна по конвенцията,
приема такива законодателни и други мерки,
които са необходими за обявяването за престъп-
ление, когато са извършени умишлено, на обеща-
ването, предлагането или даването, пряко или
непряко, на каквато и да е неследваща се облага
на чуждо длъжностно лице, за него или за някое
друго физическо или юридическо лице, за да из-
върши или да не извърши действие по служба, за
да получи или запази бизнес или за да получи
каквато и да било неследваща му се облага във
връзка с извършването на международен бизнес.