Държавен вестник, бр. 100, 2022 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  100
те изменения, които изначално променяха 
българския изборен процес. Приети бяха 
правила, които да направят по-добър баланса 
между осигуряването на тайната на вота и 
преодоляването на контролирания вот чрез 
замяната на кабините за гласуване с пара-
вани за гласуване. Законодателят гарантира 
определен минимум на възнаграждението 
на членовете на секционните избирателни 
комисии за отговорната и професионална 
работа, което не може да е по-малко от една 
четвърт от минималната работна заплата. 
Спрямо част от приетите промени, които се 
отнасят до начина на гласуване и отчитане 
на изборните резултати, обаче, упражнявам 
правото си мотивирано да върна за ново об-
съждане разпоредби от Закона за изменение 
и допълнение на Изборния кодекс (ЗИДИК), 
приет от Народното събрание на 2 декември 
2022 г., по следните съображения:
1. Според чл. 42, ал. 2 от Конституцията 
на Република България организацията и ре-
дът за произвеждане на избори се определят 
със закон. На законодателя е предоставена 
свободна преценка относно подходящите 
правила на гласоподаване, но такава правна 
уредба следва да е съобразена с принципи-
те, установени в чл. 10 на Конституцията. 
Всеобщото, равно и пряко избирателно 
право с тайно гласуване се явява основно 
средство за реализиране на демократичното 
управление – „чрез неговото упражняване 
се конституират най-важните структури на 
държавната власт и се осъществява полити-
чески контрол над тяхната дейност“ (Решение 
№ 3 от 2017 г. на Конституционния съд по  
к. д. № 11/2016 г. и Решение № 9 от 2021 г. на 
КС по к. д. № 9/2021 г.). В този широк общ 
контекст начинът на гласуване е въпрос на 
законодателна целесъобразност, която сама 
по себе си не подлежи на конституционен 
контрол. Дали обаче един закон спазва прин-
ципите на избирателното право, установени 
в чл. 10 от Конституцията, и в частност дали 
осигурява равно третиране на всички гласо-
ве, когато допуска паралелно без критерии 
различни начини на тяхното подаване, е 
част от преценката за съответствието му с 
Конституцията.
Приетият ЗИДИК оставя в повечето от 
секциите избирателят по свое усмотрение да 
определя начина на гласуване – с хартия или 
с машина, вместо законът императивно да го 
постанови по определени критерии. Правото 
и задължението за императивно дефиниране 
на начина на гласуване принадлежи на зако-
нодателя. Това се изисква преди всичко от 
уредбата на обществените отношения в сфера-
та на публичното право, каквито несъмнено 
са изборните отношения. При последните 
изменения на Изборния кодекс законодате-
лят обаче не изпълнява правомощията си да 
нормира правно изборните отношения, така 
че те да са в съответствие с принципите на 
Основния закон. Преобладаващата част от 
разпоредбите, относими към машинното 
гласуване, и по-конкретно § 7 – 10, § 12 – 14, 
§ 21 – 35, § 37 – 42, § 44 – 53, не покриват 
конституционните стандарти за равенство 
и запазване в тайна на вота.
Стои въпросът защо със ЗИДИК е пред-
прието смесване на гласуването с хартия или 
с машина в изборна секция. Като отговор се 
сочи стремежът избирателят да има „право 
на избор“ как да гласува. Когато за едно и 
също право или задължение законът пред-
вижда различно третиране, то трябва да се 
основава на обективен критерий. Липсата 
на обективен критерий като мащаб за спра-
ведливост на практика отменя забраната 
за произвол, която е част от принципа за 
равенството и материалноправен компонент 
от съдържанието на правовата държава 
(Решение № 1 от 2005 г. на КС по к. д. 
№ 8/2004 г.). Конституционният принцип за 
равенството не е нарушен, ако различното 
третиране се основава на определен критерий 
и на него отговарят всички от една група 
субекти (Решение № 4 от 2014 г. на КС по  
к. д. № 12/2013 г. и Решение № 6 от 2010 г. на 
КС по к. д. № 16/2009 г.). Приетият ЗИДИК 
обаче допуска гласуване по предпочитание 
с хартиена бюлетина или с бюлетина за ма-
шинно гласуване и създава предпоставка за 
неравно третиране, без законодателят да е 
създал критерий, на който трябва да отговарят 
всички избиратели от секцията. Противно 
на установеното спрямо него задължение 
в чл. 10 от Конституцията, законодателят 
оставя на волята на избирателя гласопода-
ването да може да се осъществява по два 
различни начина под предлог, че трябва 
да има „свобода на избор“, а на практика 
се отдава значение на субективното пред-
почитание на избирателя. Такава „свобода 
на избор“ не може и не трябва да замества 
прилагането на общозадължителни правила, 
на които да се подчинява изборният процес с 
неговата несъмнено решаваща значимост за 
демократичната държава. Свободата на избор 
се отнася до формирането и изразяването на 
волята на избирателите, а начинът на гласу-
ване следва да се уреди с императивни норми, 
които гарантират свободното волеизявление и 
основните начала на Конституцията. Именно 
поради това Конституцията не регламентира 
задължение за законодателя да осигурява 
свобода на избор, т.е. предпочитание на 
всеки избирател с какъв вид бюлетина да 
упражни своя вот. Начинът на подаване на