Държавен вестник, бр. 47, 2009 г., стр. 48

С Т Р .  48
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  47
дии. За тази разпоредба се твърди, че и тя про-
тиворечи на чл. 119, ал. 1, чл. 124 и 56 от Конс-
титуцията.
Очевидно е, че разпоредбата не е в конф-
ликт с първата от изброените разпоредби на
Конституцията. Вероятно се има предвид, че
отделният състав от трима съдии осъществява
върховен съдебен надзор за точно и еднакво
прилагане на законите—чл. 124 от Конститу-
цията, което правомощие по Закона за съдеб-
ната власт се упражнява от Общото събрание
на съдиите. В случая трябва да се има предвид
на първо място, че този състав на съда не ре-
шава делото по същество и когато се произна-
ся по допустимостта на жалбата, съставът не
върши тълкувателна дейност. Той проверява
дали втората инстанция се е съобразила с прак-
тиката на ВКС и дали въпросът е решаван про-
тиворечиво от съдилищата. Що се отнася до
хипотезата на чл. 280, ал. 1, т. 3 (от значение
за точното прилагане на закона, както и за
развитие на правото), пред която ще се изпра-
ви тричленният състав—трябва да се има пред-
вид, че, както други разпоредби, текстът не е
прецизен. Но от него може да се направи из-
вод, че в крайна сметка става дума за решения
по процесуален и материалноправен въпрос,
които да са от значение за прилагането на за-
кона за уеднаквяване на практиката в бъдеще,
както и за развитие на проекти. Не ще и съм-
нение, че определението по този въпрос ще се
впише в практиката на съда, но няма да има
последиците на тълкувателен акт по смисъла
на Закона за съдебната власт.
По отношение оспорената група разпоред-
би, отнасящи се до касационното производст-
во, трябва да се отбележи, че не са в противоре-
чие с чл. 119, ал. 1 от Конституцията по проста-
та причина, че в касационното производство
правораздава Касационният съд, който е посо-
чен в самата разпоредба. За твърдяното проти-
воречие с чл. 124 от Конституцията, наред с
казаното в предния абзац, трябва да се каже, че
основният закон не прави разлика между тъл-
куването от отделни състави и тълкуванията на
общите събрания, които са предвидени в Зако-
на за съдебната власт.
Водим от горното и на основание чл. 149,
ал. 1, т. 2 от Конституцията, Конституцион-
ният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционен чл. 280,
ал. 1 в частта относно думата “съществен” от
Гражданския процесуален кодекс (изм. и доп.,
ДВ, бр. 50 от 2008 г., в сила от 01.03.2008 г.).
Отхвърля искането на омбудсмана на Репуб-
лика България за обявяване за противоконститу-
ционни: чл. 47; чл. 43, ал. 2, последно изречение;
чл. 50, ал. 4; чл. 51, ал. 2; чл. 280, ал. 1 в останала-
та му част; чл. 284, ал. 3; чл. 288 всички (редакция
ДВ, бр. 59 от 2007 г.) и чл. 133 (изменен и допъл-
нен, ДВ, бр. 50 от 2008 г.) от същия кодекс.
Решението е подписано с особено мнение
от съдиите Васил Гоцев изцяло; Румен Янков
и Благовест Пунев по чл. 133 ГПК; Благовест
Пунев и по чл. 280, ал. 1, т. 2 ГПК; Пламен
Киров по чл. 280, ал. 1 и чл. 288 ГПК; Снежа-
на Начева по чл. 280, ал. 1 ГПК в частта “съ-
ществен”; Евгени Танчев, Димитър Токушев,
Красен Стойчев и Георги Петканов по чл. 288
от същия кодекс.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНИ  МНЕНИЯ
на конституционни съдии по конституцион-
но дело № 4 от 2009 г.
Васил Гоцев
Подписах решението с особено мнение по
следните съображения:
1. Относно чл. 43, ал. 2, израза “или чрез
залепване на уведомление”, чл. 47, чл. 50, ал. 4 и
чл. 51, ал. 2
Разпоредбата на чл. 47 ГПК не е самостоя-
телна. Тя е обусловена преди всичко от чл. 43,
ал. 2 ГПК, според който връчването на съдебни
съобщения може да стане чрез прилагане на
съобщението към делото “или чрез залепване
на уведомлението”.
Залепването на уведомлението или “пуска-
нето” му в пощенската кутия и последиците от
това във връзка с редовността на призоваване-
то, която според чл. 47, ал. 8 ГПК се отнася и за
призоваване на свидетел, вещо лице и неучаст-
ващо в делото лице, са уредени в осемте алинеи
на чл. 47 ГПК. Текстовете на чл. 50 ГПК и чл. 51
уреждат връчването на търговец, юридическо
лице и на адвокат. Член 50, ал. 4 и чл. 51, ал. 2
препращат към чл. 47, ал. 1. Член 47, ал. 1 пред-
вижда връчване чрез залепване на уведомление
на вратата или на пощенската кутия, пускането
му в пощенската кутия, а когато не е осигурен
достъп до тях—на входната врата или на видно
място около нея.
Характерно е, че докато чл. 43, ал. 2 ГПК
говори изобщо, че връчването на съобщението
може да стане чрез залепване на уведомление-
то, чл. 47, ал. 1, който конкретизира начина на
такова връчване, се отнася изрично и само до
ответника по делото.
Съпоставката на чл. 47, ал. 1 ГПК с чл. 129,
ал. 2 ГПК, който се отнася до ищеца, потвърж-
дава, че предвиденият начин за връчване на
уведомление чрез “залепване” и “пускане в ку-
тия” се отнася само за ответника. Член 129, ал. 2
ГПК разпорежда в случаите, в които исковата
молба е нередовна, да се съобщи на ищеца да
отстрани недостатъците. Текстът на закона не
препраща към чл. 47, ал. 1 ГПК, което означа-
ва, че в този случай не се прилага “връчване
чрез залепване на уведомлението”. Само кога-
то адресът на лицата не е посочен в исковата
молба и не е известен на съда съобщението за
нейната нередовност се поставя на определено
за това място в съда. Член 50, ал. 4 ГПК и чл. 51,