Държавен вестник, бр. 76, 2002 г., стр. 30

С Т Р .  30
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  76
жалбата. Според него тя се явява неосновател-
на поради обстоятелството, че в разпоредбата
на чл. 70 КЗОО, в която са уредени материал-
ноправните предпоставки за реализиране пра-
вото на пенсия, не се регламентира възможност
за промяна на тригодишния период, който се
взема предвид при определяне размера на пен-
сията. Поради това и чрез атакуваната част от
чл. 21, ал. 3 НП не се въвежда ограничение, про-
тиворечащо на чл. 70 КЗОО. Следва да се има
предвид, че по своята същност пенсията е па-
рична сума, която осигуреният получава като
дългосрочно обезпечение от осигурителния
орган и това засилва необходимостта от отно-
сително трайно уреждане на обществените от-
ношения по повод упражняването на това право.
Върховният административен съд, петчленен
състав, след като прецени доводите на страните и
представените доказателства, приема следното:
Жалбата е допустима. Предмет на съдебния
контрол за законосъобразност е подзаконов нор-
мативен акт с неограничен кръг адресати, пора-
ди което правен интерес от обжалването му имат
всички физически лица и юридически лица, кои-
то считат, че противоречи на норми от по-висок
ранг, без да е необходимо да доказват наличието
на пряк и личен интерес. Подаването на жалба
срещу нормативен акт не е ограничено със срок.
Разгледана по същество, жалбата е ос-
нователна.
Правото на пенсия е субективно материал-
но право на осигуреното лице, което възниква
при наличието на определени материалноправ-
ни предпоставки и упражняването му предпос-
тавя осъществяване на определено, админист-
ративно по характера си производство. В бъл-
гарското осигуритено, респективно пенсионно
законодателство, а именно в Кодекса за задъл-
жителното обществено осигуряване, в сила от
1.I.2000 г., в глава шеста е уредено задължи-
телното пенсионно осигуряване. В него по реда
на последователното регламентиране на отдел-
ните видове пенсии са посочени конкретните
материалноправни предпоставки за възниква-
не на право на пенсии, свързани с трудовата
дейност на осигурените лица, както и останали-
те видове пенсии, а именно тези, несвързани с
трудовата дейност, както и тези, които са свър-
зани с наследяването им. В разпоредбата на
чл. 68 КЗОО са уредени материалноправните
предпоставки за възникване на правото напен-
сия за осигурителен стаж и възраст, а в разпо-
редбата на чл. 70 от същия кодекс е регламен-
тиран начинът на определяне размера за този
вид пенсия с оглед характеристиката є на пе-
риодично и ритмично парично плащане. В
нейните алинеи от 1 до 6 включително са изб-
роени в хронологична последователност тези
юридически факти, които рефлектират върху
размера на това осигурително обезпечение.
Между тях са доходът, получаван от осигуре-
ното лице, върху който са внасяни осигурител-
ни вноски за период от три последователни
години от последните 15 години осигурителен
стаж до 1.I.1997 г., и доходът за периода след
тази дата до пенсионирането му. Същият този
доход се взема предвид при определяне индиви-
дуалния коефициент на лицето. Очевидно е, че
той има непосредствено и основно значение при
формиране на пенсията с оглед нейния размер.
Именно поради това законодателят в тази раз-
поредба на чл. 70 КЗОО и по-точно в ал. 3 от нея
е дал възможност на лицето, което ще се пенси-
онира, само да избере този период. Това е така
и с оглед характеристиката на това субективно
право, което ще се реализира именно по прецен-
ка на носителя му, ако са налице нормативно
установените изисквания за възникването му.
Следва да се отбележи, че в същата тази разпо-
редба не е записано изрично, че лицето, субект
на това право, има възможност да промени ня-
кои от тези юридически факти, формиращи слож-
ния фактически състав, при осъществяването на
който се определя размерът на пенсията за оси-
гурителен стаж и възраст. Това е направено от
законодателя по друг начин—чрез регламенти-
раното в КЗОО пенсионно производство.
Същевременно в изпълнение на разпоредба-
та на чл. 106 от Кодекса за задължителното об-
ществено осигуряване е издадена Наредба за пен-
сиите, приета с Постановление № 30 на Минис-
терския съвет от 10.III.2000 г., като в разпоред-
бата на чл. 21, ал. 3 от нея е предвидена възмож-
ността лицата, които са реализирали правото си
на пенсия за осигурителен стаж и възраст, пен-
сия за инвалидност поради общо заболяване,
трудова злополука или професионална болест по
реда на КЗОО, да поискат изчисляване на пенси-
ята им от осигурителен доход за друг тригодишен
период след 1.I.1997 г., ако това е по-благоприят-
но за тях. Такава възможност е дадена и за лица-
та, които са упражнили правото си на пенсия, но
само за изслужено време и старост, ако не са ре-
ализирали това си право на преизчисляване до
31.ХII.1999 г., а това е ставало по реда на чл. 26,
ал. 3 от Правилника за прилагане на Закона за
пенсиите (отм.). И за двете категории лица, кои-
то вече са осъществили правото си на съответния
вид пенсия, е въведено сега атакуваното ограни-
чение чрез изречение второ на чл. 21, ал. 3 НП. То
се свежда до възможността промяната в триго-
дишния период да се прави само веднъж след от-
пускането на пенсията.
Настоящият състав на Върховния админист-
ративен съд намира, че твърдяното от жалбопо-
дателя противоречие между нормата на чл. 70
от Кодекса за задължителното обществено оси-
гуряване като норма от по-висок ранг с нормата
на чл. 21, ал. 3, изречение второ от Наредбата за
пенсиите е налице. Действително реализирано-
то право на пенсия предпоставя осъществяване
на административно производство, уредено в раз-
дел V “Общи правила за пенсиите” от кодекса, а
именно чл. 94 и сл. от него. Съгласно чл. 98 КЗОО
пенсиите и добавките към тях се отпускат, изме-
нят, осъвременяват, спират, възобновяват, прек-
ратяват и възстановяват с разпореждане на длъж-
ностното лице, на което е възложено ръковод-
ството на пенсионното осигуряване в територи-
алното поделение на Националния осигурите-
лен институт. По характера си тези разпорежда-