Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 42

СТР.  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
Това разбиране на Конституционния съд 
за ролята и мястото на съда в рамките на съ­
дебната власт е потвърдено в редица решения: 
Решение № 3 от 2014 г. по к.д. № 13/2014 г. 
(„По дефиниция съществената част на съдеб­
ната власт е правосъдието, осъществявано от 
конституционно установените съдилища.“), в 
Тълкувателно решение № 2 от 2017 г. по к.д. 
№ 13/2016 г. (съдът „е основен носител на 
съдебната власт“), в Решение № 6 от 2018 г. 
по к.д. № 10/2017 г. (съдилищата имат „ха­
рактеристика на централно звено в съдебната 
власт“). В други свои решения Конститу­
ционният съд извежда изрично дейността на 
съда като решаваща за осъществяването на 
съдебната власт: Решение № 5 от 2003 г. по 
к.д. № 5/2003 г. („Съдебната защита е най-
висшата правна гаранция, както за защита на 
правата и законните интереси на гражданите 
и юридическите лица, така и като гаранция 
за законосъобразност на издаваните от изпъл­
нителната власт административни актове.“), 
Решение № 6 от 2008 г. по к.д. № 5/2008 г. 
(съдебната защита е „завършващата тухла“ 
в сградата на правовата държава“), Решение 
№ 9 от 2011 г. по к.д. № 7/2011 г. („В системата 
от правни гаранции за защита на правата и 
законните интереси на гражданите съдебните 
органи са най-висши, защото съдът в своята 
дейност е независим и е подчинен само на 
закона.“).
За конституционния законодател при при­
емането на Конституцията от 1991 г. осно­
вополагаща за съдебната власт е нейната 
независимост, гарантирана, на първо място, 
чрез функционалната (индивидуалната) не­
зависимост на лицата, които осъществяват 
трите самостоятелни дейности, съставляващи 
в съвкупност нейната правозащитна функ­
ция – съдии, прокурори и следователи (чл. 117, 
ал. 2, изр. второ). Стъпвайки на това изходно 
начало, конституционният законодател уреж­
да структурата на системата на съдилищата, 
като посочва конкретно видовете съдилища, 
допуска създаването на специализирани съ­
дилища и забранява създаването на извън­
редни съдилища (чл. 119). Така изградената 
на конституционно ниво уредба на системата 
на съдилищата създава гаранция за институ­
ционалната независимост на осъществяваната 
от съдиите правораздавателна дейност. Не по 
същия начин конституционният законодател 
подхожда към структурата на прокуратурата 
и на следствените органи. За прокуратурата 
се ограничава да посочи, че структурата є е 
съответна на съдилищата (чл. 126, ал. 1), а за 
следствените органи – че са в системата на 
съдебната власт (чл. 128). 
Разликата в уредбата на институциите, 
които осъществяват трите дейности при реа­
лизацията на съдебната власт, е проявление 
на разбирането на конституционния законо­
дател за мястото и значението на съдилищата 
в рамките на съдебната власт като основни, 
структуроопределящи за тази власт инсти­
туции, което е обусловено от решаващата за 
правозащитната функция на съдебната власт 
правораздавателна дейност, осъществявана от 
съдиите, и за необходимостта от гъвкав подход, 
който да позволи корекции на структурата 
на прокуратурата и на следствените органи, 
ако и когато възникнат такива потребности, 
обосновани с необходимостта от ефективно 
осъществяване на възложените им дейности 
в рамките на съдебната власт. 
За целите на конституционната уредба 
конституционният законодател в съответствие 
с постигнатото обществено съгласие към мо­
мента на приемане на Конституцията е приел 
за достатъчно въвеждането на принципа, въз 
основа на който се формира структурата на 
прокуратурата, както и е приел за достатъчно, 
че следствените органи са в съдебната власт. 
Основавайки се на това конституционно разре­
шение, Конституционният съд в Тълкувателно 
решение № 10 от 1998 г. по к.д. № 8/1998 г., 
Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. по к.д. 
№ 7/2005 г. и Тълкувателно решение № 2 от 
2017 г. по к.д. № 13/2016 г. се произнася относно 
смисъла на относимите към структурата на 
прокуратурата конституционни разпоредби 
(чл. 126, ал. 1, чл. 153 и чл. 158, т. 3), както 
и относно конституционосъобразността на 
законови разпоредби, свързани със структурни 
промени в прокуратурата и следствието – Ре­
шение № 1 от 1999 г. по к.д. № 34/1998 г., 
Решение № 5 от 2009 г. по к.д. № 6/2009 г., 
Решение № 7 от 2022 г. по к.д. № 9/2022 г.
Следователно от приемането на Конститу­
цията през 1991 г. до настоящото изменение 
тя винаги е предвиждала, че съдебната власт 
включва три различни, самостоятелни дей­
ности, осъществявани от три различни вида 
органи – съдии, прокурори и следователи, че 
съдът е основен носител на тази власт и че 
без съда няма съдебна власт, че прокуратурата 
и следствените органи са в съдебната власт, 
както и че структурата на тези три дейности 
е уредена в различна степен в Конституцията. 
Измененията в чл. 117, ал. 2 и чл. 128, 
въведени с § 10 и 13 ЗИД на Конституцията, 
не установяват нито нов състав на органите 
на съдебната власт, нито нова роля и място 
на органите, които осъществяват тази власт, 
различни от досега предвидените в нея. Те 
не пораждат друг правен ефект, различен 
от този, който произтича от конституцион­
ната уредба, действаща до оспорените по 
настоящото дело конституционни промени. 
Единственото, което измененията правят, е 
експлицитно да закрепят това, което и досега 
Конституцията имплицитно установява: мяс­