Държавен вестник, бр. 42, 2010 г., стр. 9

БРОЙ  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
вила. На едната страна на правоотношението 
като субект винаги стои НС, негов орган или 
народен представител, а другият субект може 
да бъде длъжностно лице или гражданин. 
Така например съгласно чл. 26, ал. 4 ПОДНС 
„държавни органи и длъжностни лица от дър-
жавната и общинската администрация и граж-
даните са длъжни да представят при поискване 
всички сведения и документи, необходими за 
дейността на постоянните комисии“. В чл. 26, 
ал. 5 ПОДНС пък се сочи, че „председателят 
є е длъжен незабавно да отправи искане до 
държавните органи и длъжностните лица от 
държавната и общинската администрация да 
присъстват на заседание на комисията. Покане-
ните са длъжни да се явят пред комисията и да 
представят поисканата им информация, както 
и да отговарят на поставените им въпроси...“. 
Трябва обаче да се посочи, че не е възможно 
възникването на правоотношение под действи-
ето на норми, съдържащи се в ПОДНС, при 
което поне единият от субектите да не е НС 
или звено от неговата система.
Следователно разпоредбите на ПОДНС имат 
действие освен в рамките на НС и извън него. 
Това разбиране се споделя и от министъра на 
правосъдието. В становището си той отбелязва, 
че „по-голяма част от разпоредбите на ПОДНС 
се отнасят до НС, неговите органи и народните 
представители, а по изключение и други физиче-
ски и юридически лица“. И по-нататък, съгласно 
чл. 26, ал. 4 и 5 ПОДНС постоянните комисии 
може да извършват проверки в министерства, 
централни ведомства и местните органи и те 
са задължителни за тях. Постоянните комисии 
имат право да изискват от тези външни за 
тях държавни органи сведения и материали 
по законопроекти и писмени заключения по 
интересуващите ги въпроси. Могат да бъдат 
канени и са длъжни да се явят пред комисията 
и да представят исканата им информация. И 
накрая, на виновните длъжностни лица или 
граждани може да им бъде наложена и съот-
ветна санкция, когато не изпълняват подобно 
задължение.
Могат да бъдат посочени и много други 
норми. На основание чл. 28, ал. 2 ПОДНС 
всеки член на ръководството на постоянна 
комисия може „да покани за участие в нейно 
заседание отделни физически или представи-
тели на юридически лица, имащи отношение 
към разглежданите въпроси от комисията“, а 
по силата на чл. 28, ал. 3 представители на 
неправителствени организации „имат право 
да присъстват на заседания на комисиите, да 
представят свои писмени становища и да вземат 
участие в разисквания по разглежданите проек-
ти за актове на НС, отнасящи се до предмета 
им на дейност“. По законопроекти, внесени от 
народни представители, може да се изисква 
становище от МС или от съответния ресорен 
министър, които дават становище в срок до 
две седмици от поискването му (чл. 69, ал. 2 
ПОДНС), а по законопроекти, регулиращи 
трудови и осигурителни отношения, председа-
телят на водещата комисия може да изисква 
становище от Националния съвет за тристранно 
сътрудничество (чл. 69, ал. 5 ПОДНС). Норми, 
които се отнасят до субекти извън НС, в правил-
ника има повече от 30 на брой. Така например 
разпоредбата на чл. 68, ал. 1 от Конституцията 
установява института на „несъвместимостта“ 
между функциите на народния представител 
и други функции в държавния апарат и извън 
него. Негова основна цел е да се осигури неза-
висимостта на народните представители. В тази 
норма са установени два вида несъвместимост. 
Първата е забрана за народните представители 
да изпълняват друга държавна служба, а втората 
е да извършват дейност, която според закона е 
несъвместима с положението на народен пред-
ставител (РКС № 18 от 2001 г. по к. д. № 15 от 
2001 г.). Втората забрана се отнася предимно до 
частна дейност и става дума за такава, която 
не е държавна служба. За тази забрана остава 
сферата извън държавата, която е необикновено 
широка и затова законодателят е преценил, 
че видът дейност, която е несъвместима със 
статуса на народния представител, трябва да 
бъде определена със закон. И тук трябва да се 
посочи, че в България все още не е приет закон, 
определящ дейностите, които са несъвместими 
с положението на народен представител. Това е 
едно от задълженията на Народното събрание 
по § 3, ал. 3 от преходните и заключителните 
разпоредби на Конституцията и до приемането 
на закон това се прави с ПОДНС.
Забраната може да се съдържа и в няколко 
законодателни акта. Действието є е възможно с 
издаването на закон, който определя дейности­
те, които са несъвместими с положението на 
народен представител. Заключението е, че 
разпоредбата на чл. 68, ал. 1 от Конституци-
ята забранява едновременното изпълнение на 
депутатски функции и функции в надзорни, 
контролни, управителни и други органи на 
фирми и търговски дружества.
Както посочихме, в българското законода-
телство няма разпоредба, създадена със закон, 
която да ограничава едновременно осъществя-
ване на търговска дейност и дейност на народен 
представител. Такова ограничение съществува 
единствено по силата на приетия от НС правил-
ник. Съгласно чл. 118, ал. 2 ПОДНС (в сила от 
27.VІІ.2009 г.) народен представител няма право 
да участва в управителни или надзорни органи 
на търговски дружества и кооперации. Такава 
норма е съществувала и в отменения ПОДНС, 
в сила от 25.VІІІ.2005 г. до 27.VІІ.2009 г.
Предвид горното и на основание на чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията Конституционният съд
Р Е Ш И :
Правилникът за организацията и дейността 
на Народното събрание (обн., ДВ, бр. 58 от 
2009 г.; изм., бр. 60 и 100 от 2009 г.), приет на