Държавен вестник, бр. 49, 2017 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
чл. 33, т. 6 и 7 ЗМВР министърът отговаря за 
управлението и разпределянето на финансо-
вите ресурси и управлява човешките ресурси. 
С оглед на горното съдът счита, че уста-
новените в оспорената заповед правила са 
административноправни норми. 
Тези норми имат за адресат неопределен 
и неограничен брой правни субекти. Вярно е, 
както сочи ответникът, че щатната численост 
на министерството е точно определено число, 
но правилата се прилагат не към щата, а към 
служителите, които заемат тези щатове, а слу-
жителите, които заемат щатовете, са различни 
във всеки един момент – едни напускат, други 
постъпват, но правилото се прилага еднакво 
спрямо всички. Никой не може да каже кой, 
кога и колко пъти би попаднал под действието 
на установените със заповедта правила – те 
действат по отношение на всяко лице, което 
има установения в закона правен статус, и 
при настъпване на установените в закона 
юридически факти. 
Последното установява наличието и на 
третото изискване на чл. 75, ал. 1 АПК – мно-
гократността на действието на установеното 
с оспорената заповед правило. Правното 
действие на заповедта не се изчерпва с нейно 
еднократно приложение. Тя е създадена, за да 
се прилага многократно – всеки път, когато 
на служител в министерството трябва да се 
определи размерът на допълнителното въз-
награждение за положен труд на официален 
празник и когато е необходимо да се отчитат 
и изплащат допълнителните възнаграждения. 
Видно от изложеното, оспорената заповед 
с оглед на своето съдържание представлява 
нормативен административен акт. 
2. По правния интерес от оспорване на 
заповедта: 
Съгласно чл. 186, ал. 1 АПК право да 
оспорват нормативен административен акт 
имат гражданите, организациите и органите, 
чиито права, свободи или законни интереси 
са засегнати или могат да бъдат засегнати от 
него или за които той поражда задължения. 
Жалбоподателят е юридическо лице с несто-
панска цел, създадено въз основа на Закона 
за юридическите лица с нестопанска цел, 
вписано в регистъра на юридическите лица 
с нестопанска цел като сдружение, което 
осъществява дейност в частна полза. С оглед 
на това то има качеството на организация по 
смисъла на § 1, т. 2 АПК. 
Като организация по смисъла на § 1, т. 2 
АПК и организационна форма на конституци-
онното право на свободно сдружаване – чл. 44, 
ал. 1 от Конституцията, призната от правния 
ред, юридическото лице с нестопанска цел 
има качеството на правен субект, който може 
самостоятелно да встъпва в правни отношения 
с други лица, да бъде носител на права и задъл-
жения и съответно да притежава процесуална 
правоспособност за защита на тези права и 
задължения по съдебен ред. С оглед на това 
за него ще е налице право на оспорване на 
нормативен административен акт, ако този 
акт засяга или застрашава негови права или 
законни интереси. 
За да се прецени това обстоятелство, е 
необходимо да се установи какви са целите и 
какъв е предметът на дейност на сдружение-
то, какви с оглед на това са неговите права 
и законни интереси и налице ли е исканата 
от законодателя форма на тяхното засягане. 
Регистрираните цели на сдружението са 
отстояване и защита на трудовите, професи-
оналните, социалните и гражданските права 
на своите членове – служители на министер-
ството. Така регистрираните законно цели на 
сдружението му придават качеството на син-
дикална организация по смисъла на чл. 242, 
ал. 1 ЗМВР. 
С оглед на това качество на жалбоподате-
ля – на синдикална организация, при отчитане 
на неговия предмет на дейност и следователно 
на неговите права и законни интереси съдът 
приема, че оспорената заповед засяга права 
и законни интереси на сдружението, защото 
неговият предмет на дейност е съответен на 
предмета на оспорената заповед. Именно тру-
довите и социалните права на служителите 
на министерството министърът регламентира 
чрез оспорената заповед. 
С оглед на това за жалбоподателя е налице 
правен интерес от оспорването на заповед. 
ІV. По съществото на спора: 
Съдът при така установената фактическа 
обстановка, след като обсъди твърденията и 
доводите на страните и събраните по делото 
доказателства и извърши служебна проверка 
на оспорения акт на основание чл. 168, ал. 1 
във връзка с чл. 196 АПК, счита жалбата 
на сдружение „Синдикат на служителите в 
Министерството на вътрешните работи“ за 
основателна. 
Безспорно е, че оспорената заповед е изда-
дена от компетентен орган. Съгласно чл. 179, 
ал. 2 във връзка с ал. 1 ЗМВР именно минис-
търът на вътрешните работи е компетентен 
да определи размера на допълнителните въз-
награждения за полагане на труд през нощта, 
за полагане на труд на официални празници 
и за времето на разположение. Разпоредбата 
на чл. 179, ал. 2 ЗМВР е ясна, точна и импе-
ративна. В изпълнение на установеното в нея 
правомощие ответникът е определил начина 
на определяне на размера на допълнителните 
възнаграждения, както и условията и реда за 
тяхното изплащане. 
Оспорената заповед е издадена и в исканата 
от закона задължителна писмена форма. Но 
с оглед на установения нормативен характер 
на оспорената заповед, за да породи валидно 
правно действие, заповедта следва да бъде