Държавен вестник, бр. 40, 2017 г., стр. 25

БРОЙ  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25  
сочени лабораторни и функционални изслед-
вания и данните от наличната медицинска 
документация, даващи представа за функ-
ционалното състояние на заболелия орган и 
организма като цяло. 
Цитираните правила за определяне на здра-
вословното състояние на освидетелстваните 
лица, вида и степента на уврежданията им 
въз основа на всички налични доказателства 
относно релевантните факти и обстоятелства 
са в съответствие с общите процесуални 
правила на чл. 35 и 36 АПК за издаване на 
административни актове. Въведените изис-
квания осигуряват пълно изясняване на ме-
дицинските случаи и охраняват интересите 
на подлежащите на освидетелстване лица. 
Изцяло съответна на Закона за здравето е 
и разпоредбата на чл. 63 НМЕ: (1) Установе-
ното увреждане, стадият на неговото развитие 
и обусловеният функционален дефицит се 
съобразяват със съответната отправна точка 
съгласно приложение № 1. Ако приетата точка 
предвижда диапазон „от ... до“, процентът на 
трайно намалената работоспособност (вида 
и степента на увреждане) се съобразява със 
степента на установения дефицит; (2) Когато 
установеното увреждане не е посочено като 
отправна точка в приложение № 1, но обу-
славя значителен функционален дефицит, за 
критерий се взема най-близката по съдържание 
точка, като в експертното решение се вписва 
„във връзка с точка ...“ и се прави подробна 
обосновка; (3) При наличие на множествени 
увреждания, посочени като отправни точки в 
приложение № 1, крайният процент на трайно 
намалената работоспособност (вида и степента 
на увреждане) се определя по Методиката за 
прилагане на отправните точки за оценка на 
трайно намалената работоспособност (вида и 
степента на увреждане) в проценти съгласно 
приложение № 2; (4) Увреждания, които не са 
посочени като отправни точки и не обуславят 
функционален дефицит или дефицитът е незна-
чителен, не се вземат предвид при определяне 
процента на трайно намалената работоспособ-
ност (вида и степента на увреждане). 
Текстовете на чл. 63 НМЕ кореспондират 
със законовата норма на чл. 101, ал. 4 (пре-
дишна ал. 3 – ДВ, бр. 59 от 2010 г., в сила 
от 31.07.2010 г.) от Закона за здравето, която 
изисква видът и степента на увреждане и 
степента на трайно намалена работоспо-
собност да се определят в проценти спрямо 
възможностите на здравия човек. Подзаконо-
вите норми детайлизират регламентираната 
материя в рамките на делегираната компе-
тентост с чл. 101, ал. 6 (сега ал. 7) от Закона 
за здравето, като отчитат многообразността 
на здравословните увреждания, обхванати 
от медицинските стандарти и медицинските 
практики. Същият механизъм за определяне 
на степента на здравословните увреждания 
е хронологически закрепен с предходните 
подзаконови нормативни актове: Наредбата за 
експертизата на работоспособността от 2000 г. 
и Наредбата за медицинската експертиза на 
работоспособността от 2005 г. Предвид зако-
новата норма на чл. 101, ал. 4 от Закона за 
здравето, изискваща определяне на загубата 
на работоспособност в проценти, следва да 
се приеме, че допуснатите административ-
нопроцесуални нарушения не са довели до 
необоснованост или пряко противоречие на 
подзаконовата регулация със закона. 
С оглед на горните съображения подадената 
жалба следва да бъде уважена в частта за ос-
порените разпоредби на чл. 69, ал. 1 в частта 
„от една до три години“ от НМЕ, част осма, 
раздел ІХ, т. 1 от приложение № 1 към чл. 63, 
ал. 1 НМЕ и приложение № 2 към чл. 63, ал. 3 
НМЕ. Допуснатите съществени нарушения на 
процесуалните правила в разгледаните случаи 
са компрометирали правната сигурност, ли-
шили са оспорените разпоредби от обосновка 
и като резултат са довели до неадекватна 
подзаконова регулация. Липсата на мотиви 
по смисъла на чл. 28, ал. 2 ЗНА препятства 
съдебния контрол по същество и обуславя 
отмяната на подзаконовите разпоредби. 
Останалите оспорени подзаконови разпо-
редби са в пряко съответствие с кореспон-
диращите текстове от Закона за здравето и 
АПК, поради което допуснатите нарушения 
на процесуалните правила за дискутирането 
и приемането им не могат да обосноват ос-
нование за отмяна. 
По изложените съображения и на основание 
чл. 193, ал. 1 АПК Върховният администра-
тивен съд, шесто отделение, 
Р Е Ш И : 
Отменя разпоредбите на чл. 69, ал. 1 от 
Наредбата за медицинската експертиза, приета 
с ПМС № 87 от 5.05.2010 г. (обн., ДВ, бр. 36 
от 14.05.2010 г.; изм., бр. 55 от 4.07.2014 г.), в 
частта „от една до три години“, част осма, 
раздел ІХ, т. 1 от приложение № 1 към чл. 63, 
ал. 1 и приложение № 2 към чл. 63, ал. 3 от 
Наредбата за медицинската експертиза. 
Отхвърля жалбата на Мануела Огнянова 
Тошева от с. Голяма Железна, област Ловеч, 
против разпоредбите на чл. 62, 63 и чл. 69, 
ал. 2 – 5 от Наредбата за медицинската екс-
пертиза, приета с ПМС № 87 от 5.05.2010 г. 
(обн., ДВ, бр. 36 от 14.05.2010 г.; изм., бр. 55 
от 4.07.2014 г.). 
Решението може да се обжалва с касаци-
онна жалба в 14-дневен срок от съобщаването 
му на страните пред петчленен състав на 
Върховния административен съд.
Председател: 
 Георги Колев
3617