Държавен вестник, бр. 32, 2019 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  32
контрол на заповедите за освобождаване от 
длъжност, издадени от директора на Агенция 
„Митници“. При оспорване на такива запо-
веди обаче съдът няма да може да провери 
тяхната законосъобразност поради отсъстви-
ето на законово равнище на предпоставки за 
прекратяване на служебното правоотношение 
със засегнатите държавни служители. Така 
се постига фактическо поставяне на тази 
категория индивидуални административни 
актове извън съдебен контрол.
Конституционният съд винаги е тълкувал 
ограничително възможността да се изключи 
съдебното обжалване на административните 
актове, която допуска чл. 120, ал. 2 in fine от 
Конституцията. Когато достъпът до съдебна 
защита по отношение на определени админи-
стративни актове се стеснява, законодателната 
целесъобразност се ограничава, а необжал-
ваемостта не може да засяга реализацията 
на основните права и свободи на граждани-
на, освен ако не се налага за защитата на 
висши конституционни ценности, свързани 
с особено важни интереси на обществото 
(Решение № 5 от 1997 г. по к.д. № 25/1996 г.; 
Решение № 1 от 2012 г. по к.д. № 10/2011 г.; 
Решение № 14 от 2014 г. по к. д. № 12/2014 г. 
и др.). Преграждането на пътя към съдебно 
обжалване на заповедите на директора на 
Агенция „Митници“ по чл. 9, ал. 4, изр. 2 и 
ал. 5, изр. 2 ЗМ е лишено от конституционна 
легитимност, тъй като не е обусловено от 
висша конституционна ценност, в името на 
която правото на защита да отстъпи (арг. от 
Решение № 14 от 2014 г. по к. д. № 12/2014 г.).
Допуснато е и накърняване на конститу-
ционния принцип на равенство пред закона 
(чл. 6, ал. 2 от Конституцията). В своята 
практика Конституционният съд е имал въз-
можност да изясни, че когато за едно и също 
право или задължение законът предвижда 
диференциация, това не означава непременно 
нарушаване на конституционния принцип за 
равенство пред закона. Във всички случаи, за 
да е конституционно търпима, диференциа­
цията трябва да почива на определен крите-
рий и на него трябва да отговарят всички от 
една група субекти (Решение № 6 от 2010 г. 
по к.д. № 16/2009 г.; Решение № 3 от 2013 г. 
по к.д. № 7/2013 г.; Решение № 4 от 2014 г. 
по к.д. № 12/2013 г.).
Оспорената уредба въвежда специален ред 
за прекратяване на служебни правоотноше-
ния, приложим спрямо директорите на тери-
ториални дирекции, главните директори на 
главни дирекции и директорите на дирекции 
от специализираната администрация на Цен-
тралното митническо управление. Не могат 
обаче да се установят специфики в техните 
функции, които да снабдят с конституционно 
оправдание освобождаването им от длъжност 
без предизвестие по преценка на директора 
на Агенция „Митници“. Установеният в чл. 9, 
ал. 4, изр. 2 и ал. 5, изр. 2 ЗМ диференци-
ран режим е лишен от разумно и обективно 
основание и противоречи на природата на 
конституционния принцип за равенство пред 
закона. 
Създаденият с атакуваните разпоредби ред 
за прекратяване на служебни правоотношения, 
който се прилага само спрямо ръководните 
служители в структурните звена на Агенция 
„Митници“, но не и спрямо ръководните 
служители в други структури на държавната 
администрация, без да намира опора в Ос-
новния закон, представлява нееднакво тре-
тиране на еднакви по своята същност случаи 
в отклонение от принципа за равенство пред 
закона. Това води до несправедлив резултат 
и подкопава конституционните основи на 
държавната служба.
По изложените съображения разпоредбите 
на ал. 4, изр. 2 и ал. 5, изр. 2 на чл. 9 ЗМ 
следва да бъдат обявени за противоречащи 
на чл. 6, ал. 2, чл. 116 и чл. 120, ал. 2 от 
Конституцията.
Обявяването на разпоредбите на чл. 22 
от Закона за местните данъци и такси и на 
чл. 9, ал. 4, изречение второ и ал. 5, изречение 
второ от Закона за митниците за противокон-
ституционни има за последица прекратяване 
на действието им и на съществуването им 
като правни норми от действащото законо-
дателство, както следва от направеното от 
Конституционния съд задължително тълкува-
не на чл. 151, ал. 2, изр. 3 от Конституцията 
(Решение № 22 от 31.10.1995 г. по к. д. № 25 
от 1995 г.). Тъй като по силата на настоящото 
решение на съда тези разпоредби престават 
да съществуват, безпредметна е преценката 
по чл. 149, ал. 1, т. 4 от Конституцията за 
съответствието им с общопризнатите норми 
на международното право и с международ-
ните договори, по които България е страна, 
и искането следва да бъде оставено без раз-
глеждане в тази му част.
По изложените съображения и на осно-
вание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията 
Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционни разпо-
редбите на чл. 22 от Закона за местните данъ-
ци и такси (обн., ДВ, бр. 117 от 10.12.1997 г.; 
посл. изм., бр. 24 от 22.03.2019 г.) и на чл. 9, 
ал. 4, изречение второ и ал. 5, изречение 
второ от Закона за митниците (обн., ДВ, 
бр. 15 от 6.02.1998 г.; посл. изм. и доп., бр. 17 
от 26.02.2019 г.).
Председател: 
Борис Велчев
2821