Държавен вестник, бр. 30, 2021 г., стр. 5

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
следица отпадане на адвокатите от каталога 
със задължени лица по чл. 4 ЗМИП, което ще 
отнеме значителна част от ефективността на 
превантивния механизъм по ЗМИП, доколкото 
поради естеството на адвокатската професия, 
включваща предоставяне на съвети или друг 
вид правна помощ и съдействие, е вероятно 
адвокатите да се натъкнат в практиката си 
на дейности по изпиране на пари. След като 
сезиращото правомощие на Висшия адво­
катски съвет е в рамката на конституционно 
установената роля на адвокатурата, пред­
ставляваща съдържателно възпроизвеждане 
и конкретизация на справедливостта като 
основополагаща ценност, конституционно не­
приемливо е упражняването на правомощието 
по чл. 150, ал. 4 от Конституцията да позволи 
постигането на такъв несъвместим с нея от 
конституционноправна гледна точка резултат.
Поради характера си на общонационално 
представително учреждение парламентът е 
най-демократичният форум, където в усло­
вията на широк обществен диалог да бъде 
изработен ефективен механизъм за предот­
вратяване на навлизането на средства, при­
добити от престъпна дейност, в официалния 
икономически и финансов оборот, както и на 
използването им отново за продължаване и 
разширяване на престъпната дейност. В това 
отношение законодателният орган разполага с 
широка нормотворческа свобода, която обаче 
не е безгранична. Принципно е конституци­
онното положение, според което парламентът 
може да твори правни норми само в рамката, 
която му поставя Основният закон. 
Според вносителя на искането законодате­
лят е „надхвърлил“ рамките на позволената 
му от Конституцията целесъобразност, тъй 
като с въведеното изискване за спазване на 
мерките, предвидени в ЗМИП, от адвокати 
се накърнява същностното ядро на правото 
на защита, като то е ограничено до степен 
на фактическо дерогиране. Конституционният 
съд отчита, че твърдото ядро на правото на 
защита формира мащаба, в който трябва да 
се вмести свободата на преценка на законо­
дателя в областта на превенцията на изпи­
рането на пари. Тази специфика на нормата 
на чл. 56 от Конституцията є позволява да 
изпълнява ролята си на юридическа основа 
на законотворчеството. В конституционно­
правната материя поначало се осъществява 
т. нар. „рамково нормиране“. Основният закон 
регулира само онези въпроси, включително 
и правата на гражданите, които са най-зна­
чими за обществото и поради това следва да 
им се придадат този висок конституционен 
ранг и гаранции, като оставя пространство 
за нормативно развитие. 
Като израз на тази концепция в разпоред­
бата на чл. 24, ал. 1 от Закона за адвокатурата 
са формулирани основните способи, чрез 
които се реализира правото на адвокатска 
защита като елемент от общото право на 
защита. Гарантираната възможност на всеки 
да се консултира свободно със своя адвокат, 
за чиято професия е присъща задачата да 
предоставя независими юридически съвети, 
както и да бъде представляван при образу­
ването на производство, е основна ценност в 
съвременното сложно общество. Като пред­
ставител и защитник адвокатът предоставя 
правна помощ и съвет. Така той осигурява 
достъп не само до правосъдието, но и до 
правото. Възможността на всеки гражданин 
да получи независим юридически съвет, за да 
се запознае c правната рамка, която урежда 
неговото конкретно положение, е същест­
вена гаранция за правовата държава. Тъй 
като в правовата държава съдебната защита 
е основна форма на защита, дейностите по 
процесуално представителство и предоставяне 
на юридически съвети, които са свързани със 
съдебно производство или с подготовката му, 
в най-голяма степен формират същностното 
съдържание на правото на адвокатска защита 
и очертават конституционно търпимия предел 
на свободата на законодателна преценка в 
материята.
Конституционният съд намира, че оспо­
рената уредба е в допустимите от Основния 
закон параметри на законодателна целесъо­
бразност, доколкото адвокатите са освободени 
от задълженията да откажат извършването 
на сделка или действия при невъзможност 
за комплексна проверка на клиент и да уве­
домяват съответните държавни органи при 
съмнение за изпиране на пари в хипотезите, 
когато изпълняват функции, отнасящи се 
до установяване на правното положение на 
клиент или до защита или представителство 
в контекста на производство, регламенти­
рано в процесуален закон. Това се отнася и 
до хипотезите при предоставяне на правна 
консултация за образуване или избягване на 
такова производство (чл. 23 и чл. 72, ал. 9 
ЗМИП). При тази уредба законодателят не 
е престъпил конституционните граници на 
регламентарна свобода (Определение № 3 от 
2007 г. по к. д. № 8/2007 г.). Ето защо пред­
метът на настоящото искане остава отвъд 
обхвата на правомощието на Висшия адво­
катски съвет да постави в ход контрола за 
конституционност.
Освен посоченото по отношение на чл. 73, 
ал. 3, изречение второ ЗМИП е налице и друго 
основание за недопустимост на производство­
то. С тази разпоредба се определя подсъдността 
при налагане на запор или възбрана по искане 
на прокурор от специализираната прокуратура 
в случай на съмнение за изпиране на пари или 
за наличие на средства с престъпен произход. 
Конституцията не съдържа изрични правила 
относно развитието на определени от закона