Държавен вестник, бр. 82, 2012 г., стр. 56

СТР.  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  82
които България е страна, на целия Закон за 
отнемане в полза на държавата на незаконно 
придобито имущество (ДВ, бр. 38 от 2012 г.) 
и на неговите чл. 1, ал. 2, чл. 3, ал. 1 – в 
останалата част, чл. 23 в частта „или за ад­
министративно нарушение по чл. 24 ал. 1“, 
чл. 24, ал. 1 и 2, чл. 27, ал. 3 – в останалата 
част, чл. 64, т. 2 и чл. 73 – в останалата част. 
Решението е подписано с особени мнения, 
както следва: Владислав Славов, Благовест 
Пунев, Румен Ненков и Кети Маркова – от­
носно установената частична противоконсти­
туционност на чл. 3, ал. 1 и чл. 24, ал. 3 и 4 
ЗОПДНПИ; Благовест Пунев, Румен Ненков 
и Кети Маркова – относно възможността 
за обявяване на противоконституционност 
на чл. 11, ал. 5, чл. 75, ал. 1 и чл. 76, ал. 2
ЗОПДНПИ; Красен Стойчев – относно чл. 27, 
ал.3 и чл.73 ЗОПДНПИ.
Председател:
Евгени Танчев
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
по конституционно дело № 6 от 2012 г.
На конституционните съдии Владислав Сла­
вов, Благовест Пунев, Румен Ненков и Кети 
Маркова относно установената частична 
противоконституционност на чл. 3, ал. 1 и 
чл. 24, ал. 3 и 4 от Закона за отнемане в 
полза на държавата на незаконно придобито 
имущество (ЗОПДНПИ – ДВ, бр. 38 от 2012 г.)
1. Като цяло обявената в чл. 3, ал. 1 
ЗОПДНПИ цел на закона не е противокон­
ституционна. Още в самото искане разпо­
редбата е цитирана от вносителите непълно 
и избирателно в рамките на извадената от 
контекста част: „да се защитят интересите на 
обществото и да се възстанови чувството на 
справедливост у гражданите“. Спецификата 
на закона обаче се състои в продължението: 
„чрез предотвратяване и ограничаване на 
възможностите за незаконно придобиване на 
имущество и разпореждането с него“. С други 
думи ЗОПДНПИ е насочен към постигането, 
от една страна, на превенция на забранена от 
закона дейност, а от друга – към отстраняване 
на неблагоприятните обществени последици 
от такава дейност. В никакъв случай от чл. 3, 
ал. 1 ЗОПДНПИ не следва, че законодателят 
допуска създаването на закони в разрез с 
обществения интерес, а още по-малко прис­
вояване на народния суверенитет по смисъла 
на чл. 1, ал. 3 от Конституцията, каквато теза 
се поддържа в искането.
Съгласно постановеното решение Основ­
ният закон принципно забранява на законо­
дателя да си поставя за цел възстановяването 
на накърненото чувство за справедливост у 
гражданите. За нас тази теза е необяснима, 
нелогична и неоправдана от конституцион­
на гледна точка. Правото не може да бъде 
неутрално към общочовешките ценности и 
затова „справедливостта“ не е само морална, 
но и правна категория (вж. преамбюла на 
Конституцията). Съществува и т.нар. „интуи­
тивно право“, което е свързано с представите 
на човека за добро и зло, за справедливо и 
несправедливо. Само ако позитивното право 
е в синхрон с интуитивното, т.е. правните раз­
поредби се възприемат като „свои“ от техните 
адресати, регулативният потенциал на правото 
се проявява в пълна степен. Управляващите в 
условията на демокрация не само могат, но и 
трябва да се стремят към това гражданите да 
не бъдат трайно потиснати от негативни чув­
ства, особено чувството за несправедливост, 
защото в такива условия функционирането 
на институциите е затруднено и трудно се 
реализират дори и най-добрите управленски 
решения. Преодоляването на масовите нега­
тивни емоции, създадени от неправомерното 
забогатяване на една неголяма обществена 
група, чрез създаване на законов регламент 
за превенция и преодоляване на последици­
те от това явление е напълно съвместимо 
с дължимото от държавата гарантиране на 
достойнството и правата на личността, със 
създаването на условия за свободно развитие 
на човека и гражданското общество, така както 
е предписано от чл. 4, ал. 2 от Конституцията.
Според нас няма конституционна рестрик­
ция законодателството да е насочено към удов­
летворяване на доминиращите обществени 
настроения, когато са основани на защитени 
от Основния закон ценности. При това в 
конкретния случай възстановяването на чув­
ството за справедливост у гражданите поставя 
само един допълнителен акцент в рамките на 
по-широко формулираната цел – „защита на 
обществения интерес“, която, без съмнение, 
е конституционосъобразна.
2. С решението е обявена противоконсти­
туционност на чл. 24, ал. 3 и 4 ЗОПДНПИ 
на основата на материалното им съдържание. 
Поначало тезата на вносителите на искането, 
възприета от мнозинството съдии, би била 
напълно основателна, ако беше изградена 
върху точно тълкуване на съдържанието на 
посочените разпоредби. Според нас обаче в 
случая това не е така.
Няма съмнение, че за започване на пред­
варителна проверка по сигнал на админи­
стративнонаказващ орган задължително се 
изисква влязъл в сила акт за установяване на 
административно нарушение от определена 
категория. Това обаче е напълно валидно и за 
възбуждане на проверката по уведомление от 
други органи, длъжностни лица или граждани, 
защото алинеи 3 и 4 на чл. 24 ЗОПДНПИ ви­
зират само допълнителна възможност и те да 
сигнализират органите по ЗОПДНПИ, когато