Държавен вестник, бр. 26, 2017 г., стр. 2

СТР.  2	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  26
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 4 
от 16 март 2017 г.
по конституционно дело № 16 от 2016 г.
Конституционният съд в състав: Борис 
Велчев – председател, членове: Цанка Цан-
кова, Стефка Стоева, Румен Ненков, Кети 
Маркова, Георги Ангелов, Анастас Анастасов, 
Гроздан Илиев, Мариана Карагьозова-Фин-
кова, Константин Пенчев, Филип Димитров, 
Таня Райковска, при участието на секретар-
протоколиста Емилия Атанасова разгледа в 
закрито заседание на 16 март 2017 г. консти-
туционно дело № 16/2016 г., докладвано от 
съдията Борис Велчев.
Производството е образувано на 14.11.2016 г. 
по искане на главния прокурор на Република 
България и е по реда на чл. 149, ал. 1, т. 2 
и 4 от Конституцията. 
Главният прокурор оспорва разпоредбите 
на чл. 84, ал. 6 и 8 от Закона за Министер-
ството на вътрешните работи (ЗМВР) (обн., 
ДВ, бр. 53 от 2014 г.; посл. доп., бр. 13 от 
2017 г.). Според него те противоречат на 
разпоредбите на чл. 4, 56, 120 и 127 от Кон-
ституцията, както и на чл. 1 от Допълнител-
ния протокол към Конвенцията за защита 
на правата на човека и основните свободи 
(КЗПЧОС) (ДВ, бр. 66 от 1992 г.).
В първата част от мотивите си главният 
прокурор очертава правните характеристики 
на института на изземването и последващото 
разпореждане с издирвани вещи по ЗМВР. Той 
го намира за управленско (административ-
но) действие, посредством което „се засягат 
или ограничават вещни права на добросъ-
вестния държател (приобретател)“. Според 
главния прокурор оспорените разпоредби 
превръщат прокурора в орган за решаване 
на имуществени спорове, без да предвидят 
изричен съдебен или инстанционен проку-
рорски контрол върху неговите актове.
Вносителят на искането поддържа, че 
„разпореждането на прокуратурата с вещи 
извън наказателния процес“ не попада в нито 
едно от правомощията на прокуратурата, 
посочени в чл. 127 от Конституцията. Той 
намира, че оспорените разпоредби превръ-
щат прокурора в „своеобразен верификатор 
на органите на изпълнителната власт“ и в 
„самостоятелен решаващ орган“ – нетипични 
роли на прокурора, които не намират „убе-
дителна конституционна опора“.
Главният прокурор излага съображения, 
че отсъствието на предварителен или пос-
ледващ съдебен контрол върху актовете на 
прокурора, издадени в изпълнение на оспо-
рените разпоредби от ЗМВР, противоречи 
на чл. 56 от Конституцията. Според него в 
случая е практически неприложима и разпо-
редбата на чл. 120 от Конституцията, защото 
до нея може да се стигне само по „сложен 
тълкувателен път, неизвървян до момента 
от практиката“.
Според главния прокурор оспорената 
правна уредба „се конфронтира с принципа 
на правовата държава по чл. 4 от Консти-
туцията и води до правна несигурност“. Той 
счита, че разбирането за прокурорски актове, 
които могат да бъдат възприемани и като 
актове на съдебната власт, и като админи-
стративни актове, „е в разрез с принципите 
на правовата държава“. Първото разбиране 
води до ограничаването на съдебния контрол 
и не дава гаранции за защита на правата 
на гражданите. Второто разбиране според 
вносителя на искането, поради липсата на 
„установена ясна и опростена процедура за 
достъп до съд“, би довела до „задълбочаване 
на правната несигурност“.
В края на искането са изложени и ар-
гументи за противоречие на оспорените 
разпоредби с Допълнителния протокол 
към Конвенцията за защита на правата на 
човека и основните свободи. Най-общо те 
се свеждат до липсата на „ясна законова 
процедура за изземване и разпореждане от 
страна на държавата с вещи, собственост на 
граждани и юридически лица“, и липсата на 
„адекватни правни средства за защита на 
правата на засегнатия“.
По делото са получени няколко становища 
от заинтересувани страни.
Висшият адвокатски съвет (ВАдС) намира 
искането на главния прокурор за основател-
но и препоръчва то да бъде уважено, като 
разпоредбите на чл. 84, ал. 6 и 8 ЗМВР бъдат 
обявени за противоконституционни и про-
тиворечащи на чл. 1 от Протокол № 1 към 
КЗПЧОС. Според ВАдС оспорената правна 
уредба противоречи на разпоредбите на чл. 4, 
56, 120 и 127 от Конституцията. 
Фондация „Български адвокати за пра-
вата на човека“ споделя разбирането, че 
„разпоредбите, предмет на искането, следва 
да бъдат обявени за противоконституционни 
поради отсъствието на дължимите своевре-
менни процедурни гаранции за предварителен 
или последващ достъп до съд и минимални 
възможности за предоставяне на ефективна 
защита срещу потенциални нарушения или 
диспропорционални посегателства на права, 
гарантирани както от Конституцията на РБ, 
така и от международни договори, по които 
тя е страна“.