Държавен вестник, бр. 89, 2004 г., стр. 13

Б Р О Й  89
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  13
поставя въпроса за необходимостта от същес-
твуването є. Трудно може да се дадат разбира-
еми аргументи защо разпоредба, чието дейст-
вие е отлагано неколкократно, се налага за
пореден път да преустанови действието си, и
то със задна дата. Законодателят трябва да
реши—ако нормата е неприложима—да се от-
мени или измени, а не непрекъснато да се от-
лага действието є.
Неубедителен е и основният мотив за отла-
гане на действието—предстоящото приемане
на друг закон. Ако в новия закон се предвижда
друг механизъм на ценообразуване, то разпо-
редбата на чл. 193, ал. 3 от Закона за водите
следва да се отмени или измени, когато се при-
еме новият закон. Ако ограничението при на-
числяване на загуби в цената ще се запази, то
няма мотив отново да се отлага действието на
чл. 193, ал. 3 от Закона за водите. Предпоста-
вянето на действието на една норма в зависи-
мост от приемането на бъдещ закон с неопре-
делено още съдържание е пример за лоша за-
конодателна практика, защото се поставят в
зависимост несъотносими величини—дейст-
ващ закон и бъдещ закон.
Поредното отлагане на влизането в сила
на ал. 3 на чл. 193 от Закона за водите води и
до негативен ефект на правното въздействие—
по същество чрез закона се стимулира не опаз-
ването и пестеливото изполване, а нехайното
отношение и разхищението на водните ресур-
си. При установените ниски такси за потре-
бен ресурс от водоизточник възможността да
се калкулират всички загуби на вода в цената
на водната услуга стимулира водоснабдител-
ните дружества да не подобряват управлени-
ето на ресурса. Законът не изпълнява дисцип-
линираща функция спрямо водоснабдители-
те, които за пореден път се убеждават, че за-
конодателят е на тяхна страна и че може пос-
тоянно да се отлага действието на нормите,
засягащи икономическите им интереси. При
механизъм на ценообразуване, при който от-
четената загуба всъщност е приход, водоснаб-
дителните дружества са по-скоро заинтересо-
вани да отчитат загуби, а не да предприемат
реални действия за намаляването им. Не не-
достигът на средства, което обикновено е
дежурното оправдание, а липсата на иконо-
мически интерес от намаляване на загубите е
основната причина за бавното усвояване на
инвестиции и лошото състояние на водопре-
носната инфраструктура. Ето защо не трябва
дори и за ден повече да се отлага действието
на нормата на чл. 193, ал. 3 от Закона за води-
те, която определя друг по-справедлив меха-
низъм на ценообразуване и в значителна сте-
пен защитава правата на потребителите. Само
така водоснабдителните дружества и компе-
тентните държавни органи ще бъдат стиму-
лирани и законодателно принудени да пред-
приемат необходимото за намаляването на за-
губите на вода и опазването на този стратеги-
чески ресурс.
Уважаеми дами и господа народни предста-
вители,
Новоприетият Закон за изменение на За-
кона за водите е още един пример на утвърж-
даване на социална несправедливост, на за-
гърбване на интереса на гражданите. Невед-
нъж в качеството си на държавен глава съм
подчертавал, че българският парламент би
трябвало с всеки свой акт да отстоява и да
защитава социалните права и интереси на
българските граждани.
Отлагането на действието на ал. 3 на чл. 193
от Закона за водите ще даде нова възможност
да се продължи прилагането на един порочен,
социално несправедлив механизъм на ценооб-
разуване, в противоречие с изискванията на
чл. 19, ал. 2 от конституцията—законът да за-
щитава потребителя. В една модерна държава с
пазарна икономика законът следва да баланси-
ра и да примирява отделните интереси, а не да
създава възможност интересът на определени
стопански субекти да се реализира за сметка на
интереса на потребителя.
Достъпното потребление на вода е основна
предпоставка за гарантиране на правото на
живот и на други основни, защитени и гаранти-
рани от конституцията права на гражданите. За
осигуряването и гарантирането на тези права
законът следва да задължава водоснабдител-
ните дружества да предоставят услуга с макси-
малното възможно качество, при справедлива
цена. Водоснабдителните дружества са естест-
вени монополисти и спрямо тях потребителят
винаги е поставен в зависимо състояние. Зато-
ва законът трябва да осигурява защита на по-
требителя. Крайно наложително е да се въведе
справедливо разпределение при понасянето на
загуби, а не да се продължава утвърденото до-
миниращо положение на водоснабдителите и
да се поставят потребителите в положението
на задължително губещи.
Поредното отлагане на действието на
чл. 193, ал. 3 от Закона за водите е социално и
икономически неоправдано. Повече не може
да се допуска понасянето на общите загуби на
вода да е в тежест и за сметка само на потре-
бителите.
Като се ръководя от горните мотиви, оспор-
вам Закона за изменение на Закона за водите,
приет от Народното събрание на 29.IХ.2004 г.,
и на основание чл. 101, ал. 1 от Конституцията
на Република България връщам този закон за
ново обсъждане в Народното събрание.
Президент на републиката:
Георги Първанов