Държавен вестник, бр. 68, 2002 г., стр. 61

Б Р О Й  68
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  61
помощ, които могат да бъдат договорени с ор-
ганизацията и съответстват на компетентност-
та или мандата на Съда.
7. Когато една държава—страна по статута,
в нарушение на разпоредбите на последния не
изпълни молба за сътрудничество, отправена
от Съда, като по този начин му попречи да уп-
ражнява функциите и правомощията си по този
статут, Съдът може да направи констатация в
този смисъл и да отнесе въпроса до Събранието
на държавите—страни по статута, или до Съве-
та за сигурност, когато въпросът е отнесен до
Съда от съвета.
Член 88
Съществуване на процедури по национално-
то право
Държавите членки са длъжни да осигурят
съществуването на процедури по национално-
то право за всички форми на сътрудничество,
посочени в тази част.
Член 89
Предаване на лица на Съда
1. Съдът може да отправи искане за аресту-
ване и предаване на лице заедно с материалите
в подкрепа на искането, посочени в чл. 91, до
всяка държава, на територията на която това
лице може да бъде намерено, и е длъжен да
поиска сътрудничеството на тази държава при
арестуването и предаването на лицето. В съот-
ветствие с разпоредбите на тази част и процеду-
рата по националното си право държавите—
страни по статута, спазват искането за аресту-
ване и предаване.
2. Когато лицето, издирвано с цел да бъде
предадено, оспори тези мерки пред национален
съд в съответствие с принципа ne bis in idem,
предвиден в чл. 20, замолената държава неза-
бавно се консултира със Съда, за да установи
дали е прието съответно определение по допус-
тимостта. Ако делото е допустимо, замолената
държава пристъпва към изпълнение на искане-
то. Ако определението за допустимостта все още
не е постановено, замолената държава отлага
изпълнението на искането за предаване на ли-
цето, докато Съдът се произнесе по допусти-
мостта.
3. (a) Всяка държава—страна по статута, е
длъжна да разреши в съответствие с национал-
ното си процесуално право превоза през своя
територия на лице, което се предава на Съда от
друга държава, освен когато транзитът през тази
държава би възпрепятствал или забавил преда-
ването.
(b) Искането на Съда за транзит се предава
в съответствие с чл. 87. Искането за транзит
съдържа:
(i) описание на превозваното лице;
(ii) кратко изложение на фактите и правната
им квалификация; и
(iii) постановлението за арестуване и пре-
даване;
(c) по време на транзита превозваното лице
се задържа под стража;
(d) не се изисква разрешение, ако лицето се
превозва по въздух и не се предвижда кацане на
територията на транзитната държава;
(e) ако бъде извършено непланирано кацане
на територията на транзитната държава, тази
държава може да поиска Съдът да отправи ис-
кане за транзит в съответствие с буква (b); тран-
зитната държава задържа превозваното лице
до получаване на искането за транзит и извър-
шването на транзита, като задържането за це-
лите на тази разпоредба не може да продължи
повече от 96 часа от момента на непланираното
кацане, освен ако искането е получено през този
период.
4. Ако издирваното лице е страна в произ-
водство или изтърпява наказание в замолената
държава за престъпление, различно от това, за
което се иска предаване на Съда, след като взе-
ме решението за уважаване на искането, замо-
лената държава се консултира със Съда.
Член 90
Конкуриращи се искания
1. Държава—страна по статута, която полу-
чи искане от Съда за предаване на лице в съот-
ветствие с чл. 89 и същевременно получи иска-
не от друга държава за екстрадиране на също-
то лице във връзка със същото деяние, което
съставлява престъплението, за което Съдът
иска предаването на лицето, е длъжна да уве-
доми Съда и молещата държава за това обсто-
ятелство.
2. Когато молещата държава е страна по този
статут, замолената държава дава предимство
на искането на Съда, ако:
(a) Съдът в съответствие с чл. 18 и 19 е ус-
тановил, че делото, във връзка с което се иска
предаването, е допустимо и за това заключение
са взети предвид разследването или наказател-
ното преследване, осъществени от молещата
държава във връзка с искането є за екстради-
ция; или
(b) Съдът стигне до заключението по буква
(a) след уведомяване от страна на замолената
държава в съответствие с ал. 1.
3. Когато не е направено заключение по
ал. 2(a), замолената държава по своя преценка
и до произнасянето на Съда по ал. 2(b) може да
разгледа искането за екстрадиция, отправено
от молещата държава, но не екстрадира лице-
то, докато Съдът не се произнесе, че делото е
недопустимо. Съдът произнася заключението
си при ускорена процедура.
4. Ако молещата държава не е страна по
този статут, замолената държава дава пре-
димство на искането за предаване, отправе-
но от Съда, ако за нея не съществува между-
народно задължение да екстрадира лицето в
молещата държава и ако Съдът е обявил
делото за допустимо.