Държавен вестник, бр. 93, 2018 г., стр. 113

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  113  
3. Твърди се нарушение и във връзка с не-
прилагането на утвърдени от Министерския 
съвет стандарти за провеждане на обществе-
ни консултации с основните заинтересовани 
лица. В подкрепа на довода се представят 
стандартите. Възражението е неоснователно, 
тъй като оспорената наредба е приета при 
действието на чл. 26, ал. 1 и 2 – ДВ, бр. 46 
от 2007 г. В ал. 2 от нея липсва изискване за 
провеждане на обществени консултации – та-
кива са предвидени след допълнението на 
чл. 26 – ДВ, бр. 34 от 2016 г. Действалата 
правна норма към изготвянето и приемането 
на оспорената наредба изисква само публи-
куване на проекта на интернет страницата 
на съставителя заедно с мотивите, съответно 
доклада. С публикуването на заинтересованите 
лица се предоставя най-малко 14-дневен срок 
за предложения и становища. От анализа на 
събраните писмени доказателства се установя-
ва точно изпълнение на тези две изисквания, 
поради което възраженията в жалбата в тази 
насока са неоснователни.
II. Втората група твърдения на оспорващите 
са за допуснати нарушения на материалния 
закон. Те са развити в две насоки:
1. Първата е за регулиране на правоотно-
шения с оспорената наредба, които вече са 
предмет на регулация в три наредби, издадени 
от министъра на здравеопазването. Сочат се 
Наредба № 2 от 7.03.2013 г. за здравословното 
хранене на децата на възраст от 0 до 3 години 
в детските заведения и детските кухни; На-
редба № 6 от 10.08.2011 г. за здравословното 
хранене на децата от 3 до 7 години в детски-
те заведения; Наредба № 37 от 21.07.2009 г. 
за здравословното хранене на учениците.  
И трите изброени наредби, видно още от на-
именованието им, уреждат изискванията за 
здравословно хранене на разделените на три 
групи деца и ученици съобразно възрастта им 
и обществените заведения, които по естест-
вото си посещават. При това е определено, 
че здравословното хранене се постига чрез 
осигуряване на пълноценна и разнообразна 
храна, ежедневна консумация на зеленчуци и 
плодове, достатъчен прием на мляко, млечни 
продукти и други богати на белтък храни, 
увеличаване консумацията на пълнозърнести 
храни, ограничаване приема на мазнини, захар 
и сол – чл. 1, ал. 3 от Наредба № 37 от 2009 г. В 
същото време Наредба № 9 от 2011 г. на МЗХ, 
която е изменена и допълнена с наредбата за 
изменение и допълнение от 2015 г., определя 
специфични изисквания към безопасността и 
качеството на храните, предлагани в детските 
заведения, училищните столове и обектите 
за търговия на дребно на територията на 
училищата и на детските заведения, както 
и към храни, предлагани при организирани 
мероприятия за деца и ученици. Съпоставката 
между нея, от една страна, и трите наредби, от 
друга, показва, че те имат за предмет разли-
чен вид обществени отношения. Министърът 
на здравеопазването ги е издал, позовавайки 
се на изрично овластяване в чл. 34, ал. 2 от 
Закона за здравето – здравните изисквания 
за обектите с обществено предназначение, 
продуктите и стоките със значение за здра-
вето на човека и дейностите със значение за 
здравето на човека да се определят с наредба. 
Издаването им е обвързано и с легалното 
определение в чл. 11 от ДР, буква „л“ на по-
нятието „дейности със значение за здравето 
на човека“ като спазване на изискванията за 
осигуряване здравословно хранене на групи 
от населението. Оспорената наредба е изда-
дена от МЗХГ на основание чл. 2а от ЗХ и е 
относима към тяхната безопасност и качество. 
Поради това възраженията на оспорващите 
за идентичност между предмета на регулация 
на обсъжданите наредби и този на наредбата 
за изменение и допълнение на Наредба № 9 
от 2011 г. са необосновани.
2. Като материална незаконосъобразност 
на второ място се твърди противоречие на 
оспорената наредба с разпоредбата на чл. 19, 
ал. 2 от Конституцията на Република Бъл-
гария. Развива се довод, че тя поставя в не-
равнопоставено положение доставчиците на 
храни в детски заведения, училищни столове, 
обекти за търговия на дребно на територията 
на училищата и детските заведения, както 
и при организираните мероприятия за деца 
и ученици, в сравнение с търговците извън 
тези територии. Този довод също е неосно-
вателен, тъй като в чл. 19, ал. 2 е въведено 
като самостоятелно условие към законите, 
регламентиращи еднаквите правни условия 
за стопанска дейност, да защитават потре-
бителите. А в случая субекти на защита са 
децата и учениците – от една страна, силно 
уязвима поради възрастта си група и от друга 
страна – с решаващо значение за бъдещето 
на нацията.
III. Разпоредбата на чл. 168, ал. 1 АПК, 
приложима субсидиарно и към производствата 
по оспорване на нормативни административни 
актове съгласно препращащата разпоредба на 
чл. 196 АПК, задължава съда въз основа на 
представените от страните доказателства да 
провери оспорения административен акт на 
всички основания по чл. 146, без да се огра-
ничава само с обсъждане на основанията, 
посочени от оспорващия. В изпълнение на 
това си задължение съдът извърши проверка 
за наличието на материална компетентност на 
МЗХГ да издаде оспорения административен 
акт. Доколкото той е наредба за изменение 
и допълнение на издадена вече Наредба № 9 
от 2011 г., то правомощието на министъра да 
издаде изменящия и допълващ подзаконов 
нормативен акт е функционално свързано с 
правомощието му да издаде първоначалния акт.