Държавен вестник, бр. 95, 2011 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
в приемащата държава или организация. Без 
дългосрочното командироване на ръководи­
теля на задграничното представителство не 
може нито да се осигури, нито да се изисква 
изпълнение на поставените му задачи. 
Разпоредбата на чл. 69 от Закона за дипло­
матическата служба задължава министъра на 
външните работи да прекрати дългосрочната 
командировка на ръководителя на задгра­
ничното представителство при две хипотези: 
след изтичане на задграничния му мандат 
или след издаването на указ на президента 
за освобождаването му. Законът е определил 
срок на задграничния мандат на четири го­
дини и е предвидил възможности за неговото 
продължаване. Процедурата за продължаване 
на срока на задграничния мандат не е правно 
уредена. Задължавайки министъра на външни­
те работи да издаде заповед за прекратяване 
на дългосрочната командировка на ръково­
дителя на задграничното представителство 
поради изтичане на срока на задграничния 
му мандат, при това преди издаването на указ 
за освобождаването му, Законът за диплома­
тическата служба заобикаля разпоредбата на 
чл. 98, т. 6 от Конституцията и практически 
дава възможност на министъра на външни­
те работи да упражни правомощие, което 
Основният закон на страната е резервирал 
изключително за президента на републиката. 
Актът на министъра на външните работи 
при тази хипотеза би се превърнал в реше­
ние по целесъобразност, доколкото вместо 
да инициира процедурата за назначаване на 
нов задграничен представител на мястото 
на онзи, чийто мандат изтича или е изтекъл, 
министърът със заповед за прекратяване на 
дългосрочната командировка на практика 
освобождава назначения с указ представител 
на Република България. Безспорно е, че, без 
да е командирован, никой задграничен пред­
ставител не е в състояние да изпълнява функ­
циите си. Той не би имал нито юридически, 
нито материални основания да осъществява 
мандата си. Командироването на ръководи­
теля на задграничното представителство е 
основание за изплащане на командировачни 
и другите съпътстващи ги финансови сред­
ства във връзка с пребиваването в чужбина 
на дипломатическия служител от Министер­
ството на външните работи. Прекратяването 
на това финансиране с издаване на съответна 
заповед на министъра на външните работи 
поставя съответното лице във фактическа 
невъзможност да осъществява длъжността си, 
въпреки че тя произтича от указа на прези­
дента за неговото назначаване. Логическият 
и правен извод от анализа на тази хипотеза 
е, че прекратяването на дългосрочната ко­
мандировка на задграничен представител на 
Република България следва да се обвърже с 
назначаването на ново лице на съответната 
длъжност. Прекратяването на дългосрочната 
командировка преди издаване на указа за ос­
вобождаване на посланиците или постоянните 
представители на Република България при 
международните организации представлява 
изземване на правомощия на президента 
на републиката от страна на министъра на 
външните работи. 
При назначаването и освобождаването на 
извънредни и пълномощни посланици и по­
стоянни преставители към международни ор­
ганизации е налице споделена компетентност 
между президента на републиката и Минис­
терския съвет, включваща „напластяването“ 
на еднакви по съдържание и еднопосочни 
по направление волеизявления на два кон­
ституционно определени органа в държавата 
(Решение № 2 от 2002 г. на Конституционния 
съд). От друга страна, не са предвидени прав­
ни механизми за разрешаване на евентуално 
възникнали конфликти между тези органи 
по повод упражняването на споделената им 
компетентност. Поради това те би следвало 
да се ръководят от изискването за сътруд­
ничество и взаимодействие за постигане на 
общо съгласие. Противното би означавало 
блокиране на държавни функции в сферата на 
външната политика. Конституционно недопус­
тимо е ситуациите, при които не е постигнато 
съгласие между държавния глава и правител­
ството, да бъдат разрешавани със заповед за 
прекратяване на дългосрочна командировка 
от министъра на външните работи, който е 
член на правителството. Конституцията на 
Република България не предвижда подобен 
механизъм за разрешаване на конфликти меж­
ду държавния глава и изпълнителната власт в 
лицето на Министерския съвет. Прекратява­
нето на дългосрочната командировка в този 
случай е равнозначно на освобождаване от 
длъжност, доколкото препятства изпълнението 
на функциите на ръководителите на задгра­
ничните представителства. Освобождаването 
от длъжност може да се извърши само с из­
даването на указ на президента, що се отнася 
до извънредните и пълномощни посланици и 
постоянните представители в международните 
организации, и с решение на Министерския 
съвет, що се отнася до генералните консули 
на Република България. 
Конституционната уредба изисква в случаи­
те на споделена компетентност правомощията 
на държавните органи да бъдат упражнявани 
при спазване принципа на разделение на вла­
стите и принципа на правовата държава, а 
така също предполага конструктивно сътруд­
ничество и взаимно уважение помежду им. В 
конкретния случай Конституцията изключва