Държавен вестник, бр. 23, 2026 г., стр. 9

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 3
от 19 февруари 2026 г.
по конституционно дело № 15 от 2025 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Борислав Бе­
лазелков, Десислава Атанасова, Галина Тонева, 
Сашо Пенов, Невин Фети, Орлин Колев, при 
участието на секретар-протоколиста Ната­
лия Такева разгледа в закрито заседание на 
19.02.2026 г. конституционно дело № 15/2025 г., 
докладвано от съдия Невин Фети.
Конституционното производство е по 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията на Репуб­
лика България и е във фазата за произнасяне 
по същество.
Делото е образувано на 7.11.2025 г. по ис­
кане на омбудсмана на Република България 
за установяване на противоконституционност 
на разпоредбата на чл. 147, ал. 9а от Закона 
за движението по пътищата (обн., ДВ, бр. 20 
от 1999 г.; посл. изм. и доп., бр. 16 от 2026 г.) 
(ЗДвП) поради твърдяно противоречие с чл. 4, 
ал. 1, чл. 16 и чл. 48, ал. 1, чл. 17, ал. 1 и 3 и 
чл. 35, ал. 1 от Конституцията.
С определение на Конституционния съд 
от 20.11.2025 г. искането е допуснато за раз­
глеждане по същество по отношение на § 45, 
т. 3 от Закона за изменение и допълнение на 
Закона за движението по пътищата (ДВ, бр. 64 
от 5.08.2025 г.) (ЗИДЗДвП), с който е приета 
оспорената разпоредба на чл. 147, ал. 9а ЗДвП. 
Съгласно § 113, т. 2 ЗИДЗДвП тя ще влезе в 
сила 9 месеца след обнародването на закона, 
т.е. на 6.05.2026 г., поради което предмет на 
конституционното производство до този мо­
мент е § 45, т. 3 ЗИДЗДвП.
Според омбудсмана „[ч]рез приетата раз­
поредба държавата създава изкуствена пречка 
за упражняване на правото на собственост, 
без това да е свързано с легитимната цел на 
института на техническите прегледи“. Вноси­
телят посочва, че „законодателят на практика 
ограничава упражняването на основни кон­
ституционни права на гражданите, с което 
цели да принуди длъжниците да платят нало­
жените им по ЗДвП глоби извън установения 
ред за принудително изпълнение“. Намира, 
че „въвеждането на подобни „алтернативни“ 
санкционни механизми подкопава принципа 
на правовата държава, защото държавата 
прехвърля собствената си административна 
неефективност върху гражданите“. Омбуд­
сманът отбелязва, че разпоредбата „създава 
недопустими пречки пред упражняването на 
правото на труд“, „лишава собствениците от 
възможността да използват пълноценно своя­
та вещ, независимо от нейното техническо 
състояние“ и „представлява несъразмерна 
намеса в правото на свободно придвижване, 
която не издържа на конституционния тест за 
пропорционалност и е несъвместима както с 
вътрешното конституционно право, така и със 
стандартите на чл. 2 от Протокол № 4 към 
ЕКПЧ, гарантиращ свободата на движение“.
От поканените на основание чл. 20а от 
Правилника за организацията на дейността на 
Конституционния съд заинтересувани инсти­
туции и изтъкнати специалисти становища и 
правни мнения са представили министърът на 
транспорта и съобщенията, Висшият адвокатски 
съвет, Държавната агенция „Без­опасност на 
движението по пътищата“, доц. д.н. Изабела Ча­
кърова-Димитрова и доц. д-р Златимир Орсов.
Министърът на транспорта и съобщенията 
посочва, че повишаването на събираемостта 
на наложените глоби и имуществени санкции 
е мярка, която цели подобряване на дисцип­
лината на водачите по пътищата и пътната 
безопасност, но по установеното с разпоредбата 
неколкократно са изразявани опасенията на 
Министерството на транспорта и съобщенията 
относно съответствието є с Конституцията, 
„основавайки се на практиката на Конститу­
ционния съд на Република България по дела 
със сходен предмет“. Предвид това счита 
искането на омбудсмана за основателно.
Висшият адвокатски съвет подкрепя иска­
нето на омбудсмана. Посочва, че „неоправдано 
се създава изкуствена преграда, която лишава 
собствениците и законните ползватели от 
възможността да използват пълноценно съ­
ответната вещ, дори когато същата е в добро 
техническо състояние“. Засягането на правото 
на свободно придвижване, гарантирано от 
чл. 35, ал. 1 от Конституцията, е мотивирано 
с обстоятелството, че „[в] съвременните соци­
ални и икономически условия автомобилът е 
основен и понякога незаменим инструмент за 
упражняване на това право“. Като аргумент за 
накърняване на правото на труд се изтъква, че 
„[з]а значителна част от гражданите достъпът 
до работното място и упражняването на профе­
сията е неразривно свързано с използването на 
автомобил“. Според Висшия адвокатски съвет 
оспорената разпоредба е в несъответствие и 
със свободната стопанска инициатива, докол­
кото обвързването на техническия преглед с 
липсата на данни за задължения не само на 
собственика, но и на лицето, което представя 
превозното средство, създава необоснована 
и нелогична връзка между административ­
нонаказателната отговорност за нарушаване