Държавен вестник, бр. 41, 2004 г., стр. 67

Б Р О Й  41
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  67
Подвижен метален 
пръстен
Решетка
Фиксиран
метален
пръстен
Част от металния пръстен за
подставка на пробата
Фиг. 1. Апаратура
(размерите са в mm)
2.1. Източникът на топлина е електрически нагре-
вател с мощност 500 W. Излъчващата топлинна повърх-
ност е прозрачна кварцова плоча с диаметър 100 ± 5 mm.
Излъчваната топлина от апаратурата, измерена на
повърхността, която е успоредна на повърхността на
нагревателя на разстояние 30 mm, е 3 W/cm2.
2.2. Регулиране
За регулиране на нагревателя се използва радиометър
от Gardon (фолиев) тип с обхват не повече от 10 W/cm2.
Колекторът, подложен на радиация и може би с
малка конвекция, да бъде плосък, кръгъл, с диаметър
не повече от 10 mm и с трайно матово-черно покритие.
Колекторът да бъде в кожух с водно охлаждане,
лицевата част на който да бъде направена от много
добре полиран метал, плосък, съвпадащ с равнината на
колектора и кръгъл с диаметър около 25 mm.
Радиацията не преминава през никакъв прозорец,
преди да достигне колектора. Инструментът е здрав,
прост за настройване и употреба, нечуствителен на те-
чения и стабилен при настройка, с точност ± 3 % и спо-
собност за повторение в границите на 0,5 %.
Калибрирането на радиометъра се проверява, кога-
то се извършва настройка на нагревателя, чрез сравня-
ване с инструмент, използван като еталон и който не се
използва за други цели. Еталонът се калибрира годиш-
но в съответствие с националния стандарт.
2.2.1. Проверка при калибриране
Облъчването от захранването, на което е напра-
вено първоначалното калибриране и съответстващо
на 3 W/cm2, периодично се проверява (най-малко един
път на всеки 50 работни часа) и апаратурата се калиб-
рира наново, ако тези проверки покажат отклонение,
по-голямо от 0,06 W/cm2.
2.2.2. Процедура при калибриране
Апаратурата се поставя на чисто и спокойно от въз-
душни течения място (не повече от 0,2 m/s), а радиоме-
търът—в апаратурата на мястото на пробата, така че
колекторът му да е разположен централно срещу по-
върхността на нагревателя.
 Включва се захранването и в регулатора се устано-
вява такава стойност на входното напрежение, необхо-
дима, за да се получи облъчване в центъра на нагрева-
телната повърхност 3 W/cm2. След като веднъж е из-
вършено регулиране на силовия възел на 3 W/cm2 в
продължение на 5 min не се правят никакви регулиров-
ки, за да се получи равновесие.
2.3. За подставка за пробата се използва метален
пръстен (фиг. 1). Отгоре на подставката се поставя ре-
шетка от неръждаема стомана със следните размери:
—вътрешен диаметър 118 mm;
—размер на отворите 2,10 mm2;
—диаметър на стоманената тел 0,70 mm.
2.4. Съдът за стопилката е цилиндър с вътрешен
диаметър 118 mm и дълбочина 12 mm.
Съдът се запълва с памук.
2.5. Към вертикална колона се закрепват всички
части, описани в т. 2.1, 2.3 и 2.4.
Нагревателят се поставя най-горе, така че излъчва-
щата повърхност е хоризонтална и нагряването е насо-
чено надолу.
Колоната се снабдява с лост/педал за бавно издига-
не на опората на радиатора. Тя притежава фиксатор,
който да гарантира връщането на радиатора в нормал-
ното му положение.
 При разполагането є осите на нагревателя, под-
ставката за пробата и съдът за стопилката съвпадат.
3. Проби
Пробите за изпитване имат размери 70 mm Ч 70 mm.
Проби се взимат от готовите продукти по начин,
който позволява формата на продукта. Когато дебели-
ната на продукта е над 13 mm, тя се намалява по меха-
ничен начин откъм страната, която няма да е с лице
към отделението за пътниците. Ако това е невъзмож-
но, изпитването се провежда съгласувано с техническа-
та служба на първоначална широчина, която се описва
в протокола.
Съставните материали се изпитват като еднородни.
В случай на многопластови материали, които не
са композитни и направени от слепване на различни
пластове, всеки пласт с дебелина до 13 mm се изпитва
индивидуално откъм страната на отделението за път-
ниците.
Общата маса на пробата, която се изпитва, е най-
малко 2 g. Ако масата е по-малка, се добавят допълни-
телни проби.
Ако двете страни на материала са различни, се
изпитват и двете, което означава, че се изпитват осем
проби.
Пробите и памукът престояват най-малко 24 h при
температура 23 ± 2 °C и относителна влажност 50 ± 5 %
до самото изпитване.
4. Процедура
Пробата се поставя на подставката, така че разсто-
янието между повърхността на нагревателя и горната
повърхност на пробата да е 30 mm.
Съдът за стопилката и памукът в него се поставят
под скарата на подставката на разстояние 300 mm.
Нагревателят се включва, без да нагрява пробата
предварително. Когато се нагрее на пълната си мощ-
ност, той се поставя над пробата и се засича времето.
Ако материалът се стопи или деформира, разстоя-
нието до пробата се променя на 30 mm.
Ако материалът се запали, нагревателят се завър-
та настрани след 3 s. Връща се обратно, когато пла-
мъкът е загаснал, и същата процедура се повтаря тол-
кова често, колкото е необходимо през първите 5 min
на изпитването.
След петте минути на изпитването:
 а) ако пробата е загаснала (независимо дали се е
запалила или не по време на първите 5 min), нагревате-
лят се оставя даже и в случай на повторно запалване на
пробата;
 б) ако материалът гори, се изчаква загасването му,
преди да се постави нагревателят отново на място.
Във всеки случай изпитването продължава още
5 min.
5. Резултати
Наблюдаваните явления се описват в доклада като:
—падане на капки, ако има, независимо горящи
или не;
—запалване на памука.