Държавен вестник, бр. 102, 2023 г., стр. 52

СТР.  52	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
Съдът правилно е установил релевантните 
по делото факти и въз основа на тях е напра-
вил обосновани фактически изводи, правилно 
е тълкувал материалния закон и е направил 
правилен и обоснован извод, че атакуваната 
Наредба № 1 от 2001 г. за организиране на 
движението по пътищата, е издадена от ком-
петентен орган и в предвидената от закона 
форма, но при допуснато съществено нару-
шение на административнопроизводствените 
правила. Нарушени са били чл. 13 от Указ 
№ 883 от 1974 г. за прилагане на Закона за 
нормативните актове, както и по отношение 
на допълненията на същата от 2019 г. е на-
рушена разпоредбата на чл. 28 от Закона за 
нормативните актове. Съгласно чл. 13 от Указ 
№ 883 от 1974 г. е предвидено, че процедурата 
по изготвяне на проекти на наредби включ-
ва: 1) изготвяне на първоначален проект; 
2) обсъждане на проекта; 3) изготвяне на 
втори проект, когато се наложат съществени 
изменения на първоначалния проект. От до-
казателствата по делото не се установява да 
е било проведено обсъждане на проекта за 
подзаконовия нормативен акт. Правилно пър-
воинстанционният съд е приел, че липсата на 
обществено обсъждане на проекта за издаване 
на наредбата представлява съществено проце-
суално нарушение, тъй като е било възможно 
да се направят предложения и възражения, 
които биха довели до различна редакция на 
отделните текстове. На следващо място е 
видно, че при последващото допълнение на 
наредбата не са били спазени изискванията 
на чл. 26 – 28 от ЗНА. Настоящият съдебен 
състав споделя извода на съда, че откриването 
на производство по издаване на подзаконов 
нормативен акт следва да бъде оповестено, 
като същото следва да бъде придружено със 
съображения за издаването му, което в случая 
не е спазено. Правилно тричленният състав 
на Върховния административен съд е счел, 
че при приемане на оспорения подзаконов 
нормативен акт, както и последващото му 
допълнение от страна на административния 
орган е допуснато съществено нарушение на 
административнопроизводствените правила, 
тъй като последният е имал задължението да 
проведе обсъждане на проекта за наредба със 
заинтересованите лица и организации, за да 
могат същите да упражнят предоставеното 
им от закона право да предложат становище 
по предложения проект.
Не намира опора изложеното от касаци-
онния жалбоподател, че изготвеният пър-
воначален проект е обсъждан, след което 
е обнародван в „Държавен вестник“. Сочи 
също, че процесната наредба е издадена през 
2001 г. и цялата кореспонденция при издаване 
на същата е унищожена съгласно Закона за 
Националния архивен фонд. По така напра-
вените твърдения следва да се посочи, че 
съгласно чл. 23 от Указ № 883 от 24.04.1974 г. 
за прилагане на Закона за нормативните ак-
тове за всеки проект на нормативен акт се 
създава досие, което се съхранява от органа, 
който е издал акта, в случая Министерство 
на регионалното развитие и благоустройство. 
Видно от представените по делото писмени 
доказателства по приемане на подзаконовия 
нормативен акт не са посочени такива относ-
но спазване на разпоредбите на чл. 13 и 15 
от Указ № 883 от 1974 г. Административни-
ят орган не е ангажирал надлежни и годни 
писмени доказателства, които да докажат, че 
процедурата по унищожаване на документи 
е спазена съгласно Закона за Националния 
архивен фонд. Дори напротив, при надлежно 
разпределена от съда доказателствена тежест и 
указания, дадени с определение от 14.10.2022 г. 
по адм. дело № 1925/2022 г. по описа на ВАС, 
да представи цялата административна препис- 
ка, в това число да представи доказателствата 
за спазване на разпоредбите на чл. 13 и 15 от 
Указ № 883 от 1974 г., както и доказателства 
за спазване на процедурата по унищожаване 
на документите – чл. 170, ал. 3 и чл. 171, 
ал. 5 АПК, касаторът видно от протокол от 
проведено публично заседание на 6.02.2023 г. 
изрично е заявил, че във връзка с дадените 
указания – не представя такива. Поради което 
страната сама е осуетила възможността да 
докаже твърдения от същия факт за унищо-
жаване на доказателства по реда на ЗНАФ, 
същото не следва да се презюмира от обсто-
ятелството, че подзаконовият нормативен акт 
е обнародван в „Държавен вестник“.
Предвид гореизложеното е правилен из-
водът на Върховния административен съд 
за допуснати съществени нарушения при 
издаването на оспорената наредба, като това 
е достатъчно основание за отмяната є и пра-
вилно съдът е приел, че в този случай следва 
да се произнася по наведените съображения за 
материална незаконосъобразност на същата. 
В заключение петчленният състав счита, че 
обжалваното решение не страда от пороци 
по чл. 209, т. 3 от АПК, налагащи отмяната 
му, поради което следва да се остави в сила.
При този изход на спора претенцията на 
касационния жалбоподател за присъждане на 
разноски следва да се приеме за неоснователна.
Така мотивиран и на основание чл. 221, 
ал. 2 от АПК, Върховният административен 
съд, петчленен състав,
Р Е Ш И :
Оставя в сила Решение № 2502 от 9.03.2023 г., 
постановено по адм. дело № 1925/2022 г. по 
описа на Върховния административен съд.
Решението е окончателно.
Председател:  
Георги Чолаков
8533