Държавен вестник, бр. 86, 2014 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  86
По отношение приложимия закон
Дял втори „Производство пред админи­
стративни органи“ на АПК е приложим по 
отношение производството по издаване на 
Наредба № 3 от 30.11.2012 г. за вписването, ква­
лификацията и възнагражденията на вещите 
лица, издадена от министъра на правосъдието, 
обн., ДВ, бр. 98 от 11.12.2012 г. (Наредбата). 
За настоящото съдебно производство е 
приложима процедурата по дял трети „Про­
изводства пред съд“ на Административноп­
роцесуалния кодекс, глава десета, раздел 
III „Оспорване на подзаконови нормативни 
актове“ на АПК.
Съгласно чл. 142, ал. 1 АПК съответствието 
на административния акт с материалния закон 
се преценява към момента на издаването му, 
като моментът на издаване на нормативния 
административен акт представлява сложен 
фактически състав, в който освен всички 
действия по неговото приемане се включва 
и обнародването му в ДВ и влизането му в 
сила. Съгласно чл. 5, ал. 5 от Конституцията на 
Република България (Конституцията) всички 
нормативни актове се публикуват, което като 
принцип определя обнародването в ДВ като 
задължителен елемент от фактическия състав 
по издаване на нормативния акт, включващ 
процедура по изготвяне на проект, оповестя­
ване, съгласуване, внасяне на предложение за 
приемане, вземане на решение за приемане, 
удостоверяване на съдържанието, обнародване 
и влизане в сила.
На основание чл. 15, ал. 1 от Закона за 
нормативните актове следва да се извърши по 
реда на АПК преценка за съответствието на 
оспорения нормативен акт с Конституцията 
и с другите нормативни актове от по-висока 
степен (закони), включително и Договора за 
функциониране на Европейския съюз (ЕС) и 
актовете, приети от институциите на ЕС, ако е 
налице регламентация на същите отношения, 
които са предмет на оспорения акт.
По отношение допустимостта на жалбата
Жалбата е процесуално допустима като 
подадена срещу нормативен административен 
акт без ограничение във времето и при нали­
чието на пряк и непосредствен личен интерес.
Съгласно чл. 186, ал. 1 АПК право да оспор­
ват подзаконов нормативен акт имат гражда­
ните, организациите и органите, чиито права, 
свободи или законни интереси са засегнати 
или могат да бъдат засегнати от него или за 
които той поражда задължения. Наредбата е 
издадена от министъра на правосъдието като 
орган на изпълнителната власт и съдържа ад­
министративноправни норми, които се отнасят 
за определен, но неограничен брой адресати 
и имат многократно правно действие, което я 
дефинира като нормативен административен 
акт по смисъла на чл. 75, ал. 1 АПК. Оспор­
ването е направено срещу Наредбата, като са 
обосновани противоречия с нормативни актове 
от по-висока степен на Наредбата и е подадено 
от физически лица, които са представили пис­
мени доказателства, че са от кръга на лицата, 
чиято дейност се регламентира с оспорения 
акт. Разпоредбите на Наредбата пораждат 
пряко права и задължения за всички вещи 
лица, но рефлектират и върху правната сфера 
на всички потенциални участници в съдебни 
производства. Съгласно Тълкувателно решение 
№ 2 от 12.02.2010 г. на Върховния админи­
стративен съд по т.д. № 4/2009 г. юридически 
лица с нестопанска цел могат да оспорват 
подзаконови нормативни актове при наличи­
ето на правен интерес, обоснован от предмета 
на дейност и целите, за които са създадени. 
Оспорващите сдружения с нестопанска цел 
притежават обща процесуална дееспособност, 
за което следва да имат и правна възможност 
да реализират признатите им права в защита 
на общите интереси на своите членове и по 
съдебен ред чрез подаване на жалби срещу 
актове, които засягат общи права и интереси 
на техните членове. В тази правна възможност 
за реализиране на обща позиция на засегна­
тите лица се изразява и правният интерес от 
обжалване на административни нормативни 
актове по смисъла на чл. 186, ал. 1 АПК. От 
приетите по делото съдебни решения и удосто­
верения за съдебна регистрация на сдружение 
с нестопанска цел „СЕФИТА“ и сдружение 
„Евроцентър за повишаване квалификацията 
на експерти и оценители“ следва да се приеме, 
че и жалбоподателите юридически лица имат 
правен интерес от оспорването.
По изложените съображения настоящият 
съдебен състав на Върховния администрати­
вен съд намира жалбата, подадена от всички 
оспорващи физически и юридически лица, за 
процесуално допустима.
По отношение основателността на жалбата
Според чл. 168, ал. 1 АПК, съдържащ се 
в общите разпореди на дял трети от АПК 
и приложим към настоящото производство, 
съдът не се ограничава само с обсъждане на 
основанията, посочени от оспорващия, а е длъ­
жен въз основа на представените от страните 
доказателства да провери законосъобразността 
на оспорения административен акт на всич­
ки основания по чл. 146, а именно: липса на 
компетентност, неспазване на установената 
форма; наличието на съществено нарушение 
на административнопроизводствени правила; 
противоречие с материалноправни разпоредби; 
несъответствие с целта на закона.
Съгласно чл. 403 от Закона за съдебната 
власт (ЗСВ) министърът на правосъдието, 
съгласувано с Висшия съдебен съвет, издава 
наредба за: 1. реда и сроковете за предложе­
ния за включване и промени на списъците 
на специалистите, утвърдени за вещи лица; 
2. условията, на които трябва да отговарят 
специалистите, утвърдени за вещи лица; 3. 
условията и реда за определяне възнаграж­
денията на вещите лица.
Наредбата съдържа норми, които регла­
ментират вписването, квалификацията и 
възнагражденията на вещите лица, поради 
което следва да се приеме, че не излиза извън 
кръга на регулацията по чл. 403 ЗСВ.