Държавен вестник, бр. 13, 2012 г., стр. 66

СТР.  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  13
Чл. 8. (1) При проектирането на сгради и 
съоръжения в земетръсни райони се спазват 
следните основни принципи:
1. простота на конструкцията, с което се 
осигурява предвидимо сеизмично поведение, 
директно предаване на вертикалните и хори-
зонталните натоварвания върху основите и 
пространствено действие на конструкциите;
2. еднообразие и симетрия, с което се 
изисква равномерното разпределение на вер-
тикалните конструктивни елементи в план и 
непрекъснатост по височина и при необходи-
мост разделяне на строежите на динамично 
независими части чрез земетръсни фуги, както 
и повишаване на статическата неопределеност 
за постигане на по-благоприятно преразпреде-
ление на ефектите от сеизмичното въздействие 
между елементите на конструкцията и на по-
ефективна дисипация на енергия;
3. носимоспособност и коравина на огъване 
в две взаимно перпендикулярни направления, 
с което се изисква разположението на верти-
калните конструктивни елементи да осигурява 
приблизително еднаква носимоспособност и 
коравина в двете направления и да ограни-
чава развитието на значителни премествания 
или повреди;
4. носимоспособност и коравина на усук-
ване, с което се изисква разположението 
на елементи, участващи в поемането на 
сеизмичното натоварване, да е в близост до 
периферията на сградата и да ограничава 
неравномерното натоварване на отделните 
конструктивни елементи;
5. диафрагмено поведение на етажното 
ниво, с което се осигурява реагирането на 
конструкцията като единна пространствена 
система и участието на всички вертикални 
конструктивни елементи при поемане на 
ефектите от сеизмично въздействие;
6. подходящо фундиране, с което се изис-
ква осигуряване на едно и също сеизмично 
въздействие в основата на строежа при избор 
на терен с възможно най-малка сеизмична 
опасност за строителство.
(2) Строежите се категоризират като ре-
гулярни и нерегулярни, въз основа на което 
се избира изчислителният им модел и се 
уточнява стойността на коефициента им на 
реагиране. Критериите за регулярност в план 
и по височина са дадени в приложение № 2.
(3) Не се допускат архитектурни решения 
на строежите, при които не се постига кон-
структивно осигуряване срещу сеизмични 
въздействия.
Чл. 9. Сглобяемите конструкции се про-
ектират при възможност с едроразмерни еле-
менти, надеждно свързани помежду им, като 
при сглобяемите стоманобетонни конструкции 
местата на съединенията между елементи се 
замонолитват. Местата на съединенията се 
разполагат при възможност извън зоната на 
максималните усилия. Между стенните и други 
подобни сглобяеми елементи се предвиждат 
непрекъснати или гъсто разположени връзки. 
Проектирането на връзки, които предизвикват 
концентрация на напреженията в отделни 
места на елементите, следва да се ограничава.
Г л а в а  в т о р а
ОПРЕДЕЛЯНЕ НА СЕИЗМИЧНИТЕ 
СИЛИ
Чл. 10. (1) Конструкциите на сградите и 
съоръженията се изчисляват задължително 
и за действието на сеизмични сили. При из-
числяването им се използват равнинни или 
пространствени динамични модели. При из-
ползване на методите за оценка чрез спектрите 
на реагиране сеизмичните сили, приложени в 
местата на съсредоточените маси, се приемат 
като еквивалентни статични натоварвания в 
приетите направления.
(2) Сеизмичното въздействие зависи ос-
новно от силата (магнитуд М) и дълбочината 
(h) на земетресението и от разстоянието от 
епицентъра на земетресението до оценява-
ния строеж. Параметрите, характеризиращи 
сеизмичното въздействие, са интензивност 
(оценена за България по скалата на Медве-
дев – Шпонхойер – Карник – MSK), макси-
мално и/или спектрални ускорения, скорост, 
преместване и др. Изчислителното сеизмично 
въздействие се характеризира чрез интензив-
ност и съответен коефициент на сеизмичност 
и изчислителен спектър на реагиране.
(3) Сеизмичното въздействие се представя 
идеализирано с пространствен изчислителен 
модел, който се състои от три взаимно ортого-
нални компоненти на ускоренията на основата. 
Първите две компоненти са хоризонтални, а 
третата е вертикална. Всяка от компонентите 
се дефинира като ускорения, които са функция 
във времето и са равномерно разпределени в 
основата на изчисляваната конструкция. За 
въвеждането на компонентите на ускорението 
ϋg1, ϋg2 и ϋg3 се използват локалните оси 1, 2 и 
3 на сеизмичното въздействие. При използ-
ване на метода на спектрите на реагиране в 
съчетание с линеен анализ трите компоненти 
на ускоренията се представят чрез изчислител-
ните спектри на реагиране съответно Sa1(T), 
Sa2(T) и Saz(T) (приложение № 3). За случаите, 
когато е необходима по-точна оценка и по-
вече информация за сеизмичното поведение, 
компонентите на земетръсното въздействие 
се представят с акселограми (зависимост на 
ускоренията на земната основа от времето). 
Акселограмите могат да бъдат реални, валидни 
за площадката, или генерирани от линейните 
спектри на реагиране за 5 % затихване.
(4) При изчисленията геометрията на 
конструкцията се въвежда в глобалната коор-
динатна система, на която осите са взаимно 
ортогонални. Осите X и Y лежат в хоризонтал-