Държавен вестник, бр. 39, 2015 г., стр. 35

БРОЙ  39	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  35  
върху стопанската дейност. В Наредбата не са 
включени разпоредби, свързани с упражня­
ване на административен контрол, тъй като 
изискванията към производителите, към ре­
гистрацията на производството, контрола на 
съответните органи и мерките за контрол са 
уредени в Закона за храните. Принципите и 
целите на Закона за ограничаване на админи­
стративното регулиране и административния 
контрол върху стопанската дейност, установени 
в чл. 1, ал. 2, 3 и 4, не са нарушени.
Приел доводите на жалбоподателите, свър­
зани със становищата на държавите членки 
за „неоснователни, тъй като голяма част от 
направените препоръки са взети предвид и 
съобразени в окончателния вариант на на­
редбата (например определенията за мляко и 
млечни продукти), а освен това възможните 
несъответствия могат да бъдат преодолени 
при правоприлагането, при отчитане на при­
оритета на общностното право – чл. 5, ал. 4, 
пр. 2 от Конституцията“. 
Въз основа на това съдът направил извод 
за законосъобразност на оспорената Наредба 
и отхвърлил жалбите.
Този извод на съда е частично неправилен.
V. По съществото на спора:
Касаторите твърдят, че обжалваното съ­
дебно решение страда от три порока – поста­
новено е в нарушение на материалния закон, 
при съществени нарушения на съдопроизвод­
ствените правила и е необосновано. Доводите 
за нарушение на материалния закон са за 
неустановени от съда липса на компетентност 
за издаване на Наредбата, противоречие на 
Наредбата с чл. 19 от Конституцията, със 
Закона за защита на конкуренцията, със За­
кона за храните, със Закона за ограничаване 
на административното регулиране и адми­
нистративния контрол върху стопанската 
дейност, с правото на Европейския съюз, с 
изискванията за издаване на Наредбата. До­
водите за необоснованост са поради липса на 
мотиви относно противоречието със Закона 
за защита на конкуренцията и Закона за огра­
ничаване на административното регулиране и 
административния контрол върху стопанската 
дейност. Доводи в подкрепа на твърдението 
за допуснати от съда съществени нарушения 
на съдопроизводствените правила не сочат. 
А. Компетентност за приемане на Наред­
бата:
1. Компетентност съгласно националното 
право:
а) Безспорно е, че за да приеме един нор­
мативен административен акт, съответният 
административен орган трябва, първо, да е 
орган, който Конституцията или закон са 
овластили да приема такъв акт – чл. 2, ал. 1 
от Закона за нормативните актове (ЗНА) и 
чл. 76, ал. 1 АПК. Само законодателят е този, 
който преценява необходимостта от правна 
регламентация с подзаконов нормативен акт, 
т.е. преценява степента на правна абстракция 
на законовите норми, коя материя трябва да 
бъде регламентирана на подзаконово ниво и 
кой е органът, който да стори това. Без зако­
ново определяне на органа и на предмета на 
нормативното административно регулиране 
няма валидно изразена воля съответният 
орган да създава правила за поведение. Това 
правило е проява на принципа на правовата 
държава – чл. 4 от Конституцията, и на прин­
ципа на разделение на властите –  чл. 8 от 
Конституцията. Поради пряката обвързаност 
на правилото с основополагащи принципи 
на държавното управление нарушението му 
винаги е толкова съществено, че води до 
нищожност на издадения нормативен адми­
нистративен акт.
б) По делото е безспорно, че с чл. 4 ЗХ 
законодателят е оправомощил Министерския 
съвет да определя с наредби изискванията 
към групи храни или конкретни храни. На­
редбата за специфичните изисквания към 
млечните продукти е издадена на основание 
чл. 4 ЗХ. Видно от предметния обхват на 
Наредбата – чл. 1, с нея се определят: т. 1. 
специфичните изисквания към млечните 
продукти; т. 2. изискванията към имитира­
щите продукти, които съдържат в състава си 
мляко; т. 3. изискванията при етикетиране 
на продуктите по т. 1 и 2; т. 4. изискванията 
към производителите и търговците на мляко, 
млечни продукти и имитиращи продукти, 
които съдържат в състава си мляко.
в) Формалната съпоставка на текста на 
закона и на Наредбата сочи, че определеният 
в чл. 1, т. 1 и 2 от Наредбата предметен об­
хват на правно регулиране чрез нормативен 
административен акт изцяло съответства на 
посоченото в чл. 4 ЗХ. Нормата на чл. 4 ЗХ 
визира специфичните изисквания към групи 
храни, а чл. 1, т. 1 и 2 от Наредбата опре­
делят предметния обхват на наредбата като 
регламентираща специфичните изискванията 
имено към група(и) храна(и), каквато с оглед 
на легалната дефиниция на понятието „хра­
на“ – чл. 2, ал. 1 и 2 ЗХ, безспорно са млечните 
продукти и имитиращите продукти, които 
съдържат в състава си мляко (по израза на 
Наредбата). Това прави Наредбата, в частта, 
с която се регламентират изискванията към 
млечните и имитиращите ги продукти – глава 
втора „Специфични изисквания към млеч­
ните продукти“, раздел І „Наименование на 
млечните продукти“ – чл. 2 – 23, и раздел ІІ 
„Изисквания към качеството на млечните 
продукти“ – чл. 24, издадена въз основа на 
законова делегация.
г) Член 1, т. 3 от Наредбата определя като 
неин предметен обхват изискванията при ети­
кетирането на млечните продукти и имитира­
щите продукти, които съдържат в състава си