Държавен вестник, бр. 68, 2014 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  68
6.5.1. Плаката се напръсква равномерно с 
проявяващ реактив I (т. 3.5). След 30 min пла­
ката се разглежда на УВ лампа при λ=254 nm.
6.5.2. Плаката се напръсква равномерно с 
разтвор на 2,6-дибром-4-(хлоримино) циклохекса-
2,5-диенон – проявяващ реактив II (т. 3.6). След 
това плаката се напръсква с разтвор на натриев 
карбонат (т. 3.6). Плаката се суши 10 min при 
стайна температура, след което се разглежда на 
дневна светлина. 
7. Интерпретация
7.1. Проявяващ реактив I (т. 3.5):
Хексахлорофенът се наблюдава като синкаво 
петно на жълто-оранжев флуоресциращ фон и 
има Rf стойност около 0,5.
7.2. Проявяващ реактив II (т. 3.6):
Хексахлорофенът се наблюдава като небесно­
синьо до тюркоазено петно на бял фон и има Rf 
стойност около 0,5.
Б. ОПРЕДЕЛЯНЕ
1. Област на приложение
Този метод е приложим за всички козметични 
продукти.
2. Дефиниция
Съдържанието на хексахлорофен в пробата, 
определено по този метод, се изразява като % 
(M/M) хексахлорофен.
3. Принцип
След превръщане в метилово производно 
хексахлорофенът се определя чрез газова хро­
матография с електронулавящ детектор.
4. Реактиви
Всички реактиви трябва да са с квалификация 
„за газова хроматография“.
4.1. Етилацетат.
4.2. н-метил-н-нитрозо-п-толуенсулфонамид 
(diazald).
4.3. Диетилов етер.
4.4. Метанол.
4.5. 2-(2-етоксиетокси)етанол (карбитол).
4.6. Мравчена киселина.
4.7. Калиев хидроксид, 50 % (M/M) воден раз­
твор. Приготвя се непосредствено преди употреба.
4.8. Хексан за спектроскопия.
4.9. Бромхлорофен (стандарт № 1).
4.10. 4,4',6,6'-тетрахлор-2,2'-тиодифенол (стан­
дарт № 2).
4.11. 2,4,4'-трихлор-2-хидроксидифенилов етер 
(стандарт № 3).
4.12. Ацетон.
4.13. Сярна киселина, 4 М.
4.14. Целит AW.
4.15. Мравчена киселина/етилацетат, 10 % 
(V/V) разтвор.
4.16. Хексахлорофен.
5. Апаратура
5.1. Стандартно лабораторно оборудване.
5.2. Миниапарат за получаване на диазометан 
(Analyt. Chem., 1973, 45, 2302-2).
5.3. Газов хроматограф с електронулавящ 
детектор, с Ni63-източник.
6. Процедура
6.1. Приготвяне на стандартен разтвор
Стандартът се подбира така, че да не взаи­
модейства с никое вещество, съдържащо се в 
пълнителя на анализирания продукт. Обикновено 
най-подходящ е стандарт № 1 (т. 4.9).
6.1.1. В мерителна колба от 100 cm3 (ml) се пре­
теглят с точност 0,001 g около 50 mg от стандарти 
№ 1, 2 или 3 (т. 4.9, т. 4.10 или т. 4.11) и 0,05 g 
хексахлорофен (т. 4.16) от 100 сm3 (ml). Долива 
се до марката с етилацетат (т. 4.1) (разтвор А). 
10 сm3 (ml) от разтвор А се разрежда до 100 сm3 
(ml) с етилацетат (т. 4.1) (разтвор Б).
6.1.2. В мерителна колба от 100 сm3 (ml) се пре­
теглят с точност 0,001 g около 0,05 g от стандарти 
№ 1, 2 или 3 (т. 4.9, т. 4.10 или т. 4.11). Долива 
се до марката с етилацетат (т. 4.1) (разтвор В).
6.2. Приготвяне на пробата*
Претегля се 1 g от хомогенизираната проба 
с точност 0,001 g и се смесва напълно с 1 сm3 
(ml) сярна киселина (т. 4.13), 15 сm3 (ml) ацетон 
(т. 4.12) и 8 g целит AW (т. 4.14). Сместа се суши 
до въздушно сухо състояние на парна баня за 
30 min, след което се суши за 1 h и 30 min в 
сушилня с вентилатор. Охлажда се, остатъкът 
се стрива на фин прах и се прехвърля в стък­
лена колона. Елуира се с етилацетат (т. 4.1) и 
се събират 100 сm3 (ml). Прибавят се 2 сm3 (ml) 
от разтвора на вътрешния стандарт (разтвор Б) 
(т. 6.1.2).
*Забележка. Поради широката гама на типовете 
продукти, които могат да задържат хексахлоро­
фен, важно е да се провери чрез тази процедура 
извличането на хексахлорофена от пробата, преди 
да се отчитат резултати. Ако извличането е лошо, 
трябва да се направят модификации като смяна 
на разтворителя (бензен вместо етилацетат) и 
други със съгласието на заинтересованите страни. 
6.3. Метилиране на пробата
Апаратчето и всички реактиви за получаване 
на диазометан се охлаждат до 0° – 4 °С в про­
дължение на 2 h. Във външното отделение на 
апаратчето се поставят 1,2 сm3 (ml) от разтвора, 
получен в т. 6.2, и 0,1 сm3 (ml) метанол (т. 4.4). 
В централния резервоар се поставят около 0,2 g 
диазалд (т. 4.2) и се разтваря чрез добавяне на 
1 сm3 (ml) карбитол (т. 4.5) и 1 сm3 (ml) диетилов 
етер (т. 4.3).
Апаратчето се сглобява, потапя се наполовина 
в ледена баня при 0 °С и в централния резервоар 
се впръсква със спринцовка 1 сm3 (ml) охладен 
разтвор на калиев хидроксид (т. 4.7). Трябва да 
се провери дали полученото жълто оцветяване 
от образуващия се диазометан е трайно. Ако 
жълтото оцветяване не е трайно, метилирането 
се повтаря с нови 0,2 g диазалд (т. 4.2)**.
Апаратчето се изважда от банята след 15 min, 
след което се оставя затворено 12 h при стайна 
температура. Апаратчето се отваря, излишъкът 
от диазометан реагира с прибавените няколко 
капки разтвор на мравчена киселина в етилацетат 
(т. 4.15) и органичният разтвор се прехвърля в 
мерителна колба от 25 сm3 (ml). Долива се до 
марката с хексан (т. 4.8).
1,5 µl от този разтвор се инжектира в хро­
матографа.
**Забележка. Трайността на жълтото оцветява­
не е указание за излишък на диазометан, който 
е необходим, за да се осигури пълно метилиране 
на пробата.
6.4. Метилиране на стандарта.
Апаратчето и всички реактиви за получаване 
на диазометан се охлаждат до 0° – 4 °С в про­