Държавен вестник, бр. 54, 2003 г., стр. 7

Б Р О Й  54
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии по
конституционно дело № 6 от 2003 г.
Румен Янков
Разпоредбата на чл. 81, ал. 3 от Конституци-
ята в частта є “гласуването е лично” не е неясна
или двусмислена. Изразът не може да породи
спорове както при житейската му трактовка, така
и при използването му като специфичен юриди-
чески термин. Той е от тези, чиято употреба на
говорим и юридически език съвпада. А и съдър-
жанието му категорично се различава от пред-
ставителството в публичното и частното право.
Понятието “лично” в смисъл на изразяване
на еднолична позиция, мнение по даден въп-
рос, извършване на действие е закодирано ед-
нозначно в съзнанието и е плод на постигната
непротиворечива конвенция в обществото.
Това, че гласуването се осъществява чрез
различни способи—вдигане на ръка, пускане на
бюлетина в урна, по електронен път, саморъч-
но подписване и прочие—не прави понятието
неясно. В случая става дума за способи за гла-
суване или за неговия обем, но не и за неговото
съдържание. Многообразието на способите,
включващи и гласуването с електронна карта,
няма отношение към понятието “лично”.
Искането не трябва да бъде разгледано и
поради още едно съображение—спецификата на
разпоредбата на чл. 81, ал. 3 от Конституцията
се отнася единствено до законодателния про-
цес в частта му за гласуването. Всяко гласуване
в парламента винаги е свързано с конкретна
житейска ситуация—процедурата по чл. 53, ал. 2,
т. 3, 4 и 5, предвидена в Правилника за органи-
зацията и дейността на Народното събрание,
която винаги може да бъде оспорена с консти-
туционен довод, основан на посочения текст от
основния закон. От тази гледна точка тълкува-
нето е безпредметно.
Следващите два въпроса—допустимо ли е
един народен представител да гласува освен със
своята и с други карти за гласуване и противо-
конституционен ли е закон, приет чрез гласува-
не с чужди карти—имат риторичен характер. А
известно е, че при тези въпроси не трябва да се
отговаря, тъй като липсва проблемът незнание
и отговорът е само един предвид на яснотата на
израза “гласуването е лично”.
Съдия: Румен Янков
Тодор Тодоров
Искането е недопустимо
1. Обстоятелството, че съдът се е произне-
съл положително за допустимостта на искане-
то в първата фаза на процеса и е допуснал до
разглеждане по същество трите въпроса в иска-
нето на президента (в мое отсъствие), не е пречка
да пререши този въпрос изцяло — чл. 25, ал. 2
ПОДКС. Съдът може и трябва да обяви искане-
то за недопустимо в решението по делото.
2. Предмет на искането по чл. 149, ал. 1,
т. 1 от Конституцията е тълкуване на неясна
(спорна, противоречива) конституционна нор-
ма или част от нея. Когато нормата е ясна, тя
не се нуждае от тълкуване—interpretatio cessat
in claris. Ето защо в случая липсва предмет на
делото.
3. Отговорът на първия въпрос (“Какво е съ-
държанието на изискването на чл. 81, ал. 3 от
Конституцията, че “гласуването е лично”?”) е
очевиден. Той е очевиден както за детето от
първи клас, което трябва да предаде на баща си
“да се яви лично” в училище, така и за професо-
ра по конституционно право, който коментира
конституционния текст. Тук няма различие
между специализираната и битовата реч. Лич-
но аз не можах да открия такова различие нито
в специализираната литература, нито в българ-
ските тълковни речници.
4. Очевидността на търсения отговор (и без-
смислеността на втория въпрос: допустимо ли
е депутат да гласува и с чужда карта) се налага
и от изричната разпоредба на чл. 53, ал. 3, изр.
второ от Правилника за организацията и дей-
ността на Народното събрание (ПОДНС) (ДВ,
бр. 69 от 2001 г.), в която е установена забрана
за преотстъпване на собствената и гласуването
с чужда карта. В светлината на тази разпоредба
всяко тълкуване на така поставения втори въп-
рос е безсмислено. Дали забраната произтича
направо от конституционната норма на чл. 81,
ал. 3, или е опосредена от чл. 53, ал. 3 ПОДНС
е без правно значение за дължимото от депута-
тите поведение. Самото Народно събрание е
приело със свой акт, че гласуването с чужда
карта е недопустимо.
5. Анонимното позоваване в искането на
други “мнения” по въпроса, което очевидно е
предназначено да обоснове интереса от задъл-
жително тълкуване, е правно ирелевантно. Ако
един човек е на мнение, че може да се пресича
на червен светофар, това не прави забраната за
пресичане на червено неясна, нито налага тъл-
куване на тази забрана. Ако един или повече
депутати са на мнение, че могат да гласуват с
чужда карта, това не прави забраната на чл. 53,
ал. 3 ПОДНС неясна. Нещо повече, не само
мнението, но дори противоправната практика
на едно или повече лица не прави нарушавана-
та норма неясна.
6. Ето защо единственото възможно съдър-
жание на израза “гласуването е лично” е това,
което всеки нормален човек, говорещ българ-
ски език, влага в него, без за това да е необхо-
димо решение на Конституционния съд. Пре-
насянето (преповтарянето) на общоизвестни
и общоприети за българския език изрази от
конституционната норма в съдебно решение
може би има някакъв дисциплиниращ (мора-
лизаторски) ефект, но е юридически безсмис-
лено. То обяснява очевидното, а очевидното
не се нуждае от обяснение.