Държавен вестник, бр. 50, 2018 г., стр. 29

БРОЙ  50	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
но от надлежен съдебен състав на Върховния 
административен съд в кръга на праворазда-
вателните му правомощия.
Налице е касационно основание по чл. 209, 
т. 3 АПК  – неправилно приложение на ма-
териалния закон. Правилно е установено, че 
при приемане на оспорената разпоредба са 
спазени изискванията на ЗНА. Правилникът за 
прилагане на Закона за интеграция на хората 
с увреждания е приет от Министерския съвет 
с ПМС № 343 от 17.12.2004 г. на основание 
законова делегация, предвидена в чл. 9, ал. 6, 
чл. 13, ал. 5, чл. 25, ал. 6, чл. 26, т. 1, чл. 28, 
ал. 2, чл. 29, ал. 2, чл. 31, чл. 42, ал. 12 (нова 
ал. 13), чл. 44, ал. 4 и чл. 52 от Закона за ин-
теграция на хората с увреждания. Оспорената 
разпоредба на чл. 27, ал. 3 от ППЗИХУ е 
приета от Министерския съвет с ПМС № 153 
от 26.06.2006 г. за изменение и допълнение на 
Правилника за прилагане на Закона за инте-
грация на хората с увреждания. Проектът е 
внесен в Министерския съвет ведно с доклад 
от министъра на труда и социалната политика, 
одобрена финансово обосновка, съгласувател-
ни становища и справка за отразяването им, 
съобщение до средствата за масово осведомя-
ване. Представен е и протокол от заседание на 
Националния съвет за интеграция на хората 
с увреждания, на което е обсъден и приет 
проектът на нормативния акт.
Разпоредбата на чл. 27, ал. 3 ППЗИХУ 
обаче е незаконосъобразна. 
Съгласно чл. 4 от ЗИХУ социалната интег­
рация на хората с увреждания се осъществява 
чрез различни държавни мерки и политики, 
една от които е социално-икономическата 
защита. В чл. 42 от ЗИХУ е предвидено, че 
хората с трайни увреждания имат право на 
месечна добавка за социална интеграция спо-
ред индивидуалните им потребности съобразно 
степента на намалена работоспособност или 
вида на и степента на увреждането. Законът 
е регламентирал, че добавката е диферен-
цирана и представлява парични средства, 
които допълват собствените доходи и са 
предназначени за покриване на допълнителни 
разходи за транспортни услуги, информацион-
ни и телекомуникационни услуги, обучение, 
балнеолечение и рехабилитационни услуги, 
достъп на информация, наем на общинско 
жилище, диетично хранене и лекарствени 
средства. В закона е уредено – ал. 5 и 6 на 
чл. 42, че добавката се отпуска въз основа на 
молба на правоимащия или упълномощено от 
него лице по предложение на комисията по 
чл. 13, ал. 2 въз основа на социална оценка. 
В ал. 13 на чл. 42 е регламентирано още, че 
определянето на размера, условията и реда за 
отпускане, прекратяване и възобновяване на 
добавката по ал. 1 се уреждат в правилника 
за прилагане на закона.
Разгледана по същество, се явява осно-
вателна. 
С Решение № 643 от 16.01.2018 г. на четвър-
то отделение на Върховния административен 
съд по адм. дело № 3342/2017 г. е отхвърлено 
оспорването на разпоредбата на чл. 27, ал. 3 
от Правилника за прилагане на Закона за ин-
теграция на хората с увреждания (ППЗИХУ), 
приет от Министерския съвет с ПМС № 343 от 
17.12.2004 г. на основание законова делегация, 
предвидена в чл. 9, ал. 6, чл. 13, ал. 5, чл. 25, 
ал. 6, чл. 26, т. 1, чл. 28, ал. 2, чл. 29, ал. 2, 
чл. 31, чл. 42, ал. 12 (нова ал. 13), чл. 44, ал. 4 
и чл. 52 от Закона за интеграция на хората с 
увреждания. Оспорената разпоредба на чл. 27, 
ал. 3 от ППЗИХУ е приета от Министер-
ския съвет с ПМС № 153 от 26.06.2006 г. за 
изменение и допълнение на Правилника за 
прилагане на Закона за интеграция на хората 
с увреждания. 
Съдът е приел, че подзаконовият нормати-
вен акт е приет при спазване на процедурните 
правила, предвидени в Закона за норматив-
ните актове. Съдът е счел, че с чл. 27, ал. 1 
от ППЗИХУ са определени размерът, редът 
и условията за отпускане на интеграционната 
добавка при съобразяване на изключващите 
хипотези на чл. 27, ал. 2 от ППЗИХУ, както 
и че с интеграционната добавка се осигурява 
подкрепа на лицето с увреждане, като се до-
пълват собствените му доходи и се покриват 
допълнителни разходи за обучение. Изложени 
са мотиви, че изискването на чл. 27, ал. 3 от 
ППЗИХУ е съобразено със законовото такова 
паричните средства, отпускани като интегра-
ционна добавка, да покриват допълнителни 
разходи, които лицето с трайно увреждане е 
направило във връзка с участие в обучителни 
курсове срещу заплащане, а обвързването 
на изплащането на интеграционната добав-
ка с изискване за представяне на документ, 
който да удостоверява продължителността 
на обучението, гарантира, от друга страна, 
че с този документ ще се удостовери и фа-
ктът, че формата на обучение не попада в 
изключващите хипотези на чл. 27, ал. 2 от 
ППЗИХУ и е извън заложените в системата 
на общообразователната подготовка. По тези 
съображения и като е приел, че оспорената 
разпоредба съответства на целта на закона, 
тричленният състав на ВАС е отхвърлил 
оспорването.
Обжалваното съдебно решение е валидно 
и допустимо, но неправилно. 
Не е налице касационно основание по 
чл. 209, т. 1 АПК – нищожност на решени-
ето. Както тричленният състав е изложил 
в мотивите си, съгласно чл. 132, ал. 2, т. 1 
от АПК на Върховния административен съд 
са подсъдни оспорвания срещу подзаконови 
нормативни актове освен тези на общинските 
съвети. Следователно решението е постанове-