Държавен вестник, бр. 104, 2025 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  104
80 % от наложената му глоба, с което тър­
сеният ефект от „ускоряване на събирането 
на публични държавни вземания“ би бил 
изпълнен, то наказателното постановление 
влиза в сила от деня на плащането и с това 
се прегражда пътят на съдебен контрол 
върху него. Това законодателно разрешение 
противоречи на принципното положение, 
че упражняването на правото на „съдебна 
защита“ винаги трябва да съществува като 
възможност. Съображения като „ускорява­
не на събирането на публичните държавни 
вземания“ не могат да я изключат, при по­
ложение че съдилищата са органите, които 
Конституцията овластява да правораздават. 
Не споделяме и тезата, че косвената при­
нуда спрямо гражданите чрез налагане на 
принудителни административни мерки да 
изберат отказа от обжалване пред съд при 
плащане на 80 % от наложената им глоба 
може да бъде преодоляна при плащане на 
пълния размер на глобата. Това дава възмож­
ност за административен произвол, водещ 
до „принуждаване“ на гражданите, желаещи 
да упражнят правото си на защита пред съд, 
но същевременно и да се ползват от въз­
можността за отпадане на принудителната 
административна мярка, да заплащат пълния 
размер на глобата като „предварително изпъл­
нение“. В практиката си Конституционният 
съд нееднократно е подчертавал, че „[в]сяко 
ограничаване на основни конституционни 
права на гражданите, което има за цел да 
компенсира неспособността на държавата да 
изпълнява задълженията си, е недопустимо в 
правовата държава (Решение № 6 от 2013 г. 
по к.д. № 5/2013 г.). Обстоятелството, че 
държавата не може да изпълни задължението 
си по принудително събиране на наложените 
глоби, по никакъв начин не може да бъде 
основание за фактическо санкциониране на 
гражданите“ (Решение № 3 от 2021 г. по к.д. 
№ 11/2020 г.).
Не на последно място намираме, че съ­
гласно последователната практика на Кон­
ституционния съд (Решение № 3 от 2011 г. 
по к.д. № 19/2010 г.; Решение № 1 от 2012 г. 
по к.д. № 10/2011 г. и др.) тълкуването на 
разпоредбите на Основния закон, засягащи 
основните права, следва да се извършва в 
съответствие с нормите на Конвенцията за 
защита на правата на човека и основните 
свободи (КЗПЧОС). В този контекст е утвър­
дено разбирането, че „налагането на глоби по 
повод извършени административни наруше­
ния е наказателноправно по своята природа, 
[а] правото на защита по чл. 56 от КРБ, 
тълкуван в светлината на чл. 6, параграф 1 
от КЗПЧОС, включва задължителен достъп 
до съд във всички случаи, когато се нала­
гат административни глоби на граждани“. 
Разпоредбата на чл. 6, § 1 от Конвенцията 
изисква достъпът до съд да бъде гарантиран 
за всяко „наказателно обвинение“, каквото 
представляват и актовете в областта на ад­
министративнонаказателната отговорност 
(Решение № 1 от 2012 г. по к.д. № 10/2011 г.).
При това положение, доколкото налага­
нето на глоби по повод извършени админис­
тративни нарушения е наказателноправно 
по своята природа, на основание правото 
на защита по чл. 56 от Конституцията и на 
чл. 6, § 1 КЗПЧОС всяко лице трябва да има 
възможност да прецени дали да упражни 
правото си на защита пред съд във всички 
случаи, когато се налага административна 
глоба. В противен случай, какъвто урежда 
оспорената разпоредба, неоснователно се 
ограничава обхватът на правото на защита, 
лицето се лишава от ефективни правни сред­
ства за защита, едно от които е достъп до 
съд и според чл. 47 от Хартата на основните 
права на ЕС.
Независимо от запазеното съществуване 
на оспорената разпоредба на чл. 79б, ал. 2 
ЗАНН следва да отбележим, че администра­
тивнонаказаните по този ред лица запазват 
правото си на достъп до съд по силата на 
чл. 6, § 1 от КЗПЧОС, „който съгласно 
чл. 5, ал. 4 от Основния закон съставлява 
част от вътрешното право и се прилага с 
предимство пред нормите на вътрешното 
законодателство, които им противоречат. 
Поради това Конвенцията следва да бъде 
прилагана директно от националните съ­
дии, без да бъде опосредена от намесата 
на Конституционния съд. Тълкуването на 
разпоредбите на Конституцията, свързани с 
основните права, трябва да бъдат съобразени 
с нормите на КЗПЧОС.“ (Решение № 3 от 
2011 г. по к.д. № 19/2010 г.).
С оглед изложените съображения нами­
раме оспорената разпоредба на чл. 79б, ал. 2 
ЗАНН за противоконституционна, поради 
което подписваме решението с особено 
мнение.
Конституционен съдия:
Галина Тонева
Конституционен съдия: 
Орлин Колев
7187