Държавен вестник, бр. 33, 2022 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  33
поради настъпването на определени осигурени 
рискове (болест, злополука, старост, смърт и 
др.)“. Този принцип е изрично прокламиран 
и в чл. 3, ал. 2 КСО. Според Решение № 7 от 
2017 г. по к.д. № 2/2017 г. чрез принципа на 
солидарност се реализира конституционната 
идея за създаване на социална държава и се 
гарантира справедливостта като конституци­
онна ценност. В този смисъл именно прин­
ципът на солидарност, който е проекция на 
прокламираната в преамбюла на Основния 
закон справедливост като общочовешка цен­
ност, би бил нарушен, ако срещу получената 
по-рано пенсия законодателят не бе предвидил 
компенсаторен механизъм, посредством който 
да се осигури стабилността на осигурителната 
система, за да се обезпечат по този начин 
правата на останалите осигурени лица. Без 
такава стабилност държавата не би могла да 
гарантира на гражданите реализация на приз­
натото им от чл. 51, ал. 1 от Конституцията 
право на обществено осигуряване. Според 
Решение № 12 от 1997 г. по к.д. № 6/1997 г., 
„за да се реализира правото по чл. 51, ал. 1 
като индивидуално право, е необходимо, преди 
всичко, да се създаде система за обществено 
осигуряване“, като конституционноправната 
защита на това право „включва както задъл­
жението на държавата да предвиди (в смисъл 
да създаде) поначало по законодателен път 
система на обществено (и по-специално на 
пенсионно) осигуряване, така и задължение­
то да гарантира конкретната реализация на 
осигуряването в неговите различни форми, 
когато условията за получаване на съответните 
плащания са настъпили“.
По изложените съображения съдът не спо­
деля поддържаното от вносителя, според което 
пожизненото получаване на пенсия в намален 
размер от лица, които са внесли в пълен размер 
дължимите осигурителни вноски, накърнява 
прокламираната в преамбюла на Конститу­
цията справедливост като общочовешка цен­
ност. Както вече беше посочено, получаването 
на пенсия в намален размер пожизнено не е 
наложено от държавата на осигуреното лице, 
а е резултат от упражнено негово право на из­
бор при предварително известни и определени 
по своите последици в закона алтернативи. В 
този случай осигуреният сам е преценил кое 
решение е в негов интерес от гледна точка на 
собствените му жизнени потребности. Правото 
на избор относно вида на получаваната пенсия 
е израз на свободна воля и свободен избор, 
които съгласно Решение № 10 от 1994 г. по к.д. 
№ 4/1994 г. и Решение № 2 от 2018 г. по к.д. 
№ 8/2017 г. са „основно право на личността“ 
по смисъла на чл. 6, ал. 1 от Основния закон, 
и принципът на правовата държава изисква 
тяхното зачитане, щом са формирани в рамките 
на закона и за постигане на предвиден в него 
резултат. Съдът намира, че поначало не може 
да бъде споделена тезата за несправедливост 
на законодателно решение, което е насочено 
да обезпечи жизнените потребности на опре­
делена социално уязвима група от граждани, 
които не отговарят на общите изисквания за 
отпускане на пенсия за осигурителен стаж и 
възраст, а същевременно не са в състояние да 
продължат трудовата си дейност по независещи 
от тях причини, обусловени от състоянието 
на пазара на труда. Следва да се съобрази 
също така, предвид необходимостта законът 
да удовлетвори изискването за справедливост 
като компонент на правовата държава, че 
пожизнено намаленият размер на пенсията 
се компенсира от получените преди навърш­
ване на общата възраст за пенсиониране до 
дванадесет месечни пенсии за осигурителен 
стаж и възраст, и в този смисъл е налице кон­
ституционно съвместимо съответствие между 
ползите, които лицето получава при упражнено 
право на ранно пенсиониране, и понесените 
в резултат ограничения. Във връзка с това е 
необходимо и да се отчете, че обществено­
то осигуряване е изградено на принципа на 
алеа­торността – с оглед неизвестността колко 
време осигуреното лице ще получава пенсията 
си, при което е възможно правоимащият да 
почине, преди получените по-рано пенсии да 
бъдат компенсирани от намаления размер на 
пенсията.
Съдът подчертава, че справедливостта 
би била нарушена именно при обявяване на 
разпоредбата на чл. 68а, ал. 1, изр. 2 КСО в 
частта „пожизнено“ за противоконституцион­
на, тъй като това би имало за последица една 
категория граждани да могат да се облагоде­
телстват от възможността да се пенсионират 
преди навършване на предвидената в закона 
възраст и да започнат да получават пенсия за 
осигурителен стаж и възраст по-рано, без за 
това да е предвидена пропорционална ком­
пенсация в интерес на останалите осигурени 
лица. Така би се компрометирала солидарност­
та, върху която е изградено и функционира 
общественото осигуряване в общ интерес. 
Същевременно би се застрашила стабилността 
на осигурителната система, тъй като осигу­
рените лица биха били стимулирани да се 
пенсионират преди навършване на възрастта 
по чл. 68, ал. 1 КСО, с което да започнат 
по-рано да получават пенсия, едновременно 
с това преустановявайки приноса си за нат­
рупване на средствата във фонд „Пенсии“ на 
държавното обществено осигуряване.
От значение е също така, че разпоредбата 
на чл. 68а, ал. 1 КСО е елемент от цялостната 
правна рамка на усъвършенствания пенсионен 
модел, насочен към осигуряване на финансова 
стабилност на пенсионната система в усло­
вията на протичащи негативни демографски 
тенденции в страната и намаляване на ико­
номически активното население, налагащи 
повишаване на възрастта за пенсиониране и 
на изискуемия осигурителен стаж. Очевидно 
е, че повишаването на необходимата за пен­
сиониране възраст допълнително поставя в 
затруднено положение лицата в предпенси­
онна възраст, които са останали без работа,