Държавен вестник, бр. 57, 2003 г., стр. 10

С Т Р .  10
ДЪРЖАВЕН  ВЕСТНИК
Б Р О Й  57
С определение от 15 април 2003 г. Конститу-
ционният съд е допуснал искането за разглеж-
дане по същество и е конституирал като заин-
тересувани страни по делото: Народното съб-
рание, Министерския съвет, министъра на здра-
веопазването, Съюза на фармацевтите в Бълга-
рия, Българската медико-фармацевтична кама-
ра, Българската търговско-медицинска асоци-
ация, Българския лекарски съюз и Съюза на
стоматолозите в България.
В изпълнение на предоставената им от Кон-
ституционния съд възможност становища по
искането са депозирали: Народното събрание,
Министерският съвет и министърът на здраве-
опазването. И трите страни оспорват искането
на групата народни представители, като твър-
дят, че разпоредбата на чл. 70, ал. 2 ЗЛАХМ
обосновава наличието на голям обществен и
социален интерес, тъй като тя има за цел да
защити не потребителя въобще, а в частност
пациента, като му гарантира достъпна и на
преференциални цени медицинска помощ.
Възведеният в чл. 19, ал. 1 от Конституцията
принцип за свободна стопанска инициатива не е
накърнен, тъй като ограничението, въведено с
процесната законова норма, е в защита на друга,
по-висша конституционна ценност, а именно—
правото на гражданите на достъпна медицинска
помощ (чл. 52, ал. 1 от Конституцията).
Становище по искането е депозирано и от
Националното сдружение на общинските аптеч-
ни дружества, въпреки че сдружението не е
конституирано като заинтересована страна по
делото. Сдружението излага съображения, че
разпоредбата на чл. 70, ал. 2 ЗЛАХМ е противо-
конституционна.
Конституционният съд, като обсъди дово-
дите и съображенията, развити в искането и в
представените становища на заинтересованите
страни, прие за установено следното:
С разпоредбата на § 26, т. 2 ЗИДЗЛАХМ е
създадена нова ал. 2 на чл. 70 ЗЛАХМ, според
която “на територията на здравни заведения,
лечебни заведения за болнична помощ и лечеб-
ни заведения по чл. 10 от Закона за лечебните
заведения не могат да се откриват аптеки за
продажба на граждани”.
Очевидно тази законова норма разпростира
своето действие само на територията на здрав-
ните заведения по § 1 от допълнителните раз-
поредби на Закона за народното здраве (ЗНЗ),
на територията на лечебните заведения за бол-
нична помощ и на територията на лечебните
заведения по чл. 10 от Закона за лечебните за-
ведения (ЗЛЗ).
Здравни заведения са тези, които са упомена-
ти в § 1 от допълнителните разпоредби на ЗНЗ.
Лечебни заведения за болнична помощ по
смисъла на чл. 9, ал. 1 ЗЛЗ са: болница за актив-
но лечение; болница за долекуване и продъл-
жително лечение; болница за рехабилитация;
болница за долекуване, продължително лече-
ние и рехабилитация.
Съгласно разпоредбата на чл. 19 ЗЛЗ “лечеб-
но заведение за болнична помощ е заведение, в
което лекари с помощта на други специалисти
и помощен персонал извършват всички или
някои от следните дейности: диагностика и
лечение на заболявания, когато лечебната цел
не може да се постигне в условията на извън-
болнична помощ; родилна помощ; рехабилита-
ция; диагностика и консултации, поискани от
лекар или стоматолог от други лечебни заведе-
ния; медико-козметични услуги; клинични из-
питвания на лекарства и медицинска апаратура
съгласно действащото в страната законодател-
ство; учебна и научна дейност”.
Що се касае до лечебните заведения по чл. 10
ЗЛЗ, това са: център за спешна медицинска
помощ; център за трансфузионна хематология;
диспансер; дом за медико-социални грижи; хос-
пис; диализен център.
Безспорно е, че изброените по-горе здравни
заведения, лечебни заведения за болнична по-
мощ и лечебни заведения по чл. 10 ЗЛЗ са раз-
лични по своите функции. Общото между тези
заведения е специфичният им предмет на дей-
ност, както и засилената социална функция,
която държавата провежда чрез тях.
От една страна, дейността на лечебните за-
ведения за болнична помощ, както и дейността
на по-голямата част от диспансерите е насоче-
на към обслужването на лежащо болни пациен-
ти (стационарно лечение). От друга страна,
здравните заведения по § 1 от допълнителните
разпоредби на ЗНЗ, както и лечебните заведе-
ния по чл. 10 ЗЛЗ, като центровете за спешна
медицинска помощ, центровете за трансфузи-
онна хематология и домовете за медико-соци-
ални грижи, са на бюджетна издръжка. За осъ-
ществяването на тяхната дейност са предоста-
вени държавни или общински имоти. Предназ-
начението на тези имоти е да бъдат задоволени
държавни и общински нужди, поради което
Конституцията дава възможност за законода-
телно уреждане на конкретните цели, за които
те се използват. При това положение забраната
да се откриват аптеки за продажба на лекарст-
ва за граждани на територията на част от здрав-
ните и лечебните заведения, посочени в чл. 70,
ал. 2 ЗЛАХМ, намира опора в разпоредбата на
чл. 17, ал. 4 от Конституцията.
Що се касае до лечебните заведения за бол-
нична помощ и останалите посочени лечебни
заведения по чл. 10 ЗЛЗ, като диспансерите,
диализните центрове и хосписите, те се създа-
ват съгласно чл. 3, ал. 1 ЗЛЗ по Търговския за-
кон или по Закона за кооперациите, поради
което за тях се прилагат съответно разпоредби-
те на тези два нормативни акта. Територията,
на която са разположени тези лечебни заведе-
ния, е частна собственост. Като се има предвид
обаче, че в тези лечебни заведения се настаняват
лежащо болни пациенти, разкриването на част-
ни аптеки на територията им безспорно поставя
пациентите в зависимост от тези аптеки.