Държавен вестник, бр. 36, 2024 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
ности – на тяхното икономическо рационали-
зиране, остойностяване и управление.
Правата, чиято реализация зависи от 
осигуряване на значителни ресурси, какво-
то безспорно е правото на здраве, изискват 
съоб­разяване с принципите на стопанска 
дейност. Медицината „произвежда“ диагнози, 
които се поставят, и терапии, които се прилагат 
в лечебни заведения (икономически и правни 
субекти с обособено имущество) от лица, ко-
ито полагат квалифициран труд на основата 
на определено образование, специализация и 
опит. Лимитите могат да служат като сред-
ство за управление на процеса по превръщане 
на финансовия ресурс в медицинска помощ 
и медицинско обслужване в съответствие с  
изискванията на чл. 19, ал. 2 от Конституцията 
и като средство на държавната регионална 
политика, която осигурява съответствие между 
националните и местните интереси (чл. 142 
от Конституцията). Преценката на лимитите 
трябва да се прави и с оглед на изискването на 
чл. 6, ал. 2 от Конституцията гражданите да 
са поставени в относително равни условия по 
отношение на възможността да се ползват от 
правото на здраве и при зачитане на правото 
на труд (чл. 48, ал. 1 и 5 от Конституцията) 
на лицата, които оказват медицинска помощ 
и предоставят медицинско обслужване.
Конституционно изискване към медицин-
ската помощ е нейната достъпност, която 
предполага локализиране – географско, т. е. 
като местоположение на лечебните заведения, 
технологично – като начин на диагностицира-
не и лечение, както и относително равномерна 
наситеност с медицински специалисти. Всичко 
това следва от чл. 52, ал. 1 и чл. 26, ал. 1 от 
Конституцията, според който гражданите на 
Република България, където и да се намират, 
имат всички права и задължения по тази Кон-
ституция. От тази гледна точка въвеждането 
на лимити в здравеопазването би било оп-
равдано, ако те способстват за намаляване на 
предотвратимата с медицински интервенции 
и профилактика смъртност, от една страна, 
и за намаляване на неравенствата по отно-
шение на медицинската помощ за лечение на 
описаните заболявания в различни региони, 
от друга. Оценката за пригодността на тази 
мярка може да се направи, ако се покажат 
резултатите, до които води нейното прилагане. 
Показателно е, че разпределението на из-
ползваните средства на жител за болнична 
помощ по области за 2022 г. – на четвъртата 
година от въвеждане на лимитите – достига 
разлика около 6 пъти (между Пловдив, къ-
дето на жител средно се падат по 718,63 лв., 
т. е. 172,9 % спрямо средното за страната, и 
Перник – 121,25 лв., т. е. 29,2 % от средното). 
Към 2022 г. в сравнение с началната година 
на действие на лимитите най-голямо е нараст­- 
ването на относителния дял на средствата 
в областите Бургас и Плевен. Оказва се, че 
използването на лимитите в този им вид не 
намалява нито диспропорциите в разпреде-
лението на средствата за болнична помощ 
между административно-териториалните 
единици – областите, нито разликите във 
финансирането на отделните болници в тях, 
като няколко „усвояват“ най-големия дял от 
това увеличение. 
България е една от малкото държави в 
Европейския съюз, в която показателите за 
предотвратимата смъртност през последното 
десетилетие не се подобряват. Към 2020 г. 
тя е почти два пъти по-висока от средната 
за Европейския съюз – 529 на сто хиляди 
спрямо 271 (тук трябва да се отчитат въз-
действията на епидемията от COVID-19, но 
тя засяга всички европейски държави). Това 
са резултатите, въпреки че средствата по бю-
джета на Националната здравно-осигурителна 
каса за периода 2011 – 2020 г. се увеличават 
от 2 633 730 хил. лв. на 4 744 704 хил. лв., а 
средствата за здравеопазване, предвидени за 
2024 г., без тези по ведомства, включително 
на Министерството на здравеопазването, са 
8 163 353,1 хил. лв. Изводът е, че публичното 
финансиране на здравеопазването и най-ве-
че на болниците нараства няколко пъти, но 
въпреки това резултатите по отношение на 
гарантиране на правото на здраве и достъпа до 
медицинска помощ не се подобряват. Струк-
турата и функционирането на здравната сис-
тема, включително управлението на част от 
финансовия ресурс чрез прилагане на тези 
лимити, дори намаляват нейната ефективност.
Причините за посочените диспропорции 
могат да са различни, но каквито и да са, 
така определени и използвани, лимитите не 
отговарят на целите, за които са създадени, 
т. е. мярката дори да е необходима, не е под-
ходяща за постигане на целения социален и 
финансов резултат. В разглеждания случай 
въвеждането на ограничения за обемите и 
стойностите на заплащаната медицинска по-
мощ не е обвързано с обективен механизъм 
за управление на разходите на лечебните 
заведения, свързани с правото на пациентите 
да постигат възможно най-добро състояние 
на физическо и психическо здраве. Напротив, 
към договорните партньори се предявяват су-
бективно създадени изисквания в зависимост 
от административно наложени ограничения, 
които поставят в различни условия лечебните 
заведения и лицата, които осигуряват меди-
цинска помощ и медицинско обслужване. 
Следователно лимитите, така както са нор-
мативно установени сега, не съответстват на 
вече посочените конституционни изисквания.
Конституционен съдия:  
Янаки Стоилов
2755