Държавен вестник, бр. 40, 2004 г., стр. 29

Б Р О Й  40
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  29
11.3. Показатели на трудност на вторичните харак-
теристики
Безцветен
Оцветен
Оцветяване на пластмасовия
вътрешен слой или покритие
1
2
Не се разглеждат вторични характеристики.
11.4. Тълкуване на резултатите
11.4.1. Изпитването за устойчивост на химични ве-
щества се счита за положително, ако изпитваните про-
би не показват омекване, залепване, счупване на по-
върхността или видима загуба на прозрачност.
11.4.2. Серия от изпитвани проби, предоставени
за одобрение на типа на компонент, се счита, че отго-
варя на изискванията по отношение на устойчивост на
химични елементи при наличие на едно от следните
условия:
11.4.2.1. всички изпитвания дават задоволителни
резултати;
11.4.2.2. ако едно изпитване дава незадоволителен
резултат, се провеждат допълнителни серии от изпит-
вания върху нов набор от проби и се получават задово-
лителни резултати.
Раздел III
Закалени предни стъкла
1. Определяне на типа
Счита се, че закалените предни стъкла принадле-
жат към различен тип, ако се различават поне в една от
основните или вторичните характеристики.
1.1. Основните характеристики са:
1.1.1. търговското наименование или марка;
1.1.2. формата и размерите.
За целите при изпитване на раздробяване и меха-
ничните свойства и т. н. закалените предни стъкла се
смятат, че принадлежат към едната от двете групи:
1.1.2.1. плоски предни стъкла и
1.1.2.2. извити предни стъкла;
1.1.3. категорията по дебелина, в която се намира
номиналната дебелина “е” (допуска се отклонение от
± 0,2 mm от производителя):
категория I
    е І 4,5 mm
категория II
4,5 mm < e І 5,5 mm
категория III
5,5 mm < e І 6,5 mm
категория IV
6,5 mm < e
1.2. Вторичните характеристики са следните:
1.2.1. вид на материала (полирано, флоат, листово
стъкло);
1.2.2. оцветяване (безцветно или оцветено);
1.2.3. вградени или липса на проводници;
1.2.4. вградени или липса на противозаслепяващи
ленти.
2. Изпитване за картина на разрушаване
2.1. Показатели за трудност на вторичните характе-
ристики
2.1.1. Включен е само видът на материала.
2.1.2. Флоат стъкло и листовото стъкло се смятат,
че са с еднакъв показател на трудност.
2.1.3. Изпитванията на раздробяване се повтарят в
ред от полираното към флоат или листовото стъкло и
обратно.
2.1.4. Изпитванията се повтарят, ако се използват
различни от оцветените противозаслепяващи ленти.
2.2. Брой на образците
За изпитване се вземат шест образеца от сериите с
най-малка разгъната повърхнина и шест образеца от
сериите с най-голяма разгъната повърхнина, подбрани,
както е описано в раздел ХII.
2.3. Различни зони на стъклото
Закалените предни стъкла трябва да съдържат две
основни зони FI и FII.
Също може да включват и средна зона FIII.
Тези зони са определени, както следва:
2.3.1. Зона I: периферна зона с добра степен на раз-
дробяемост, широка най-малко 7 cm, намираща се по
ръба на предното стъкло и включваща външна лента с
широчина 2 cm, която не се подлага на оценяване.
2.3.2. Зона II: зона на видимост с променлива степен
на раздробяемост, винаги съдържаща правоъгълна част
с минимална височина 20 cm и дължина 50 cm.
2.3.2.1. Центърът на правоъгълника е в окръжност с
радиус 10 cm, чийто център е проекцията на базовата точка.
2.3.2.2. За трактори, на които е невъзможно да се
определи базовата точка, положението на зоната на
видимост се отбелязва в доклада от изпитването.
2.3.2.3. Височината над правоъгълника може да се
намали до 15 cm за предни стъкла, които са с височина,
по-малка от 44 cm.
2.3.3. Зона FIII: средна, междинна зона не по-широ-
ка от 5 cm, между зони FI и FII.
2.4. Метод на изпитване
Използва се методът, описан в т. 1 на раздел II.
2.5. Точки на удар (раздел ХIII, фиг. № 22)
2.5.1. Точките на удар се избират, както следва:
• точка 1: в централната част на зона FII, в мястото
с високо или ниско напрежение;
• точка 2: в зона FIII, колкото е възможно по-близко
до вертикална равнина на симетрия на зона FII;
• точка 3 и 3': на 3 cm от ръба на една от медианите
на образеца; ако има знак за щипка, една от точките на
счупване да се намира близо до ръба със знака, а друга-
та да е в противоположния край;
• точка 4: на мястото, където радиусът на кривина
е най-малък върху най-дългата медиана;
• точка 5: на 3 cm от ръба на образеца в мястото,
където радиусът на кривина на ръба е най-малък или
надясно или наляво.
2.5.2. Изпитването на раздробяване се провежда във
всяка от точките 1, 2, 3, 3', 4 и 5.
2.6. Представяне на резултатите
2.6.1. Приема се, че изпитването е със задоволите-
лен резултат, ако раздробяването задоволява всички
условия в предоставените т. 2.6.1.1, 2.6.1.2 и 2.6.1.3.
2.6.1.1. Зона FI
2.6.1.1.1. Броят на фрагментите от всяка квадратна
площ с размери 5 Ч 5 cm е не по-малко от 40 или не повече
от 350. В случай, че преброените фрагменти са по-малко
от 40, тогава резултатът се смята за приемлив, ако броят
на фрагментите във всяка квадратна площ с размери
10 Ч 10 cm, включваща площта с размери 5 Ч 5 cm, е не
по-малко от 160.
2.6.1.1.2. За целите на метода фрагмент, намиращ се
извън края на квадрата, се брои за половин част.
2.6.1.1.3. Не се проверява раздробяването в лента с
широчина 2 cm по края на образците, която представля-
ва рамката на стъклото, или в радиус 7,5 cm от точката
на удар.
2.6.1.1.4. Допускат се максимум три фрагмента от
площ с лице 3 cm2, когато два от тези фрагмента не се
съдържат в една и съща окръжност с диаметър 10 cm.
2.6.1.1.5. Удължени фрагменти могат да се допуснат
при условие, че техните краища не са заострени и тях-
ната дължина не превишава 7,5 cm, с изключение на
условията по т. 2.6.2.2. Ако тези удължени фрагменти
продължават до ръба на стъклото, те да не оформят
ъгъл с него, по-голям от 45°.
2.6.1.2. Зона FII
2.6.1.2.1. Останалата видимост след раздробяването
се проверява в правоъгълна площ, определена в т. 2.3.2.
В този правоъгълник сумарната площ от фрагментите
на повърхнина с лице 2 cm2 следва да отговаря на не по-
малко от 15 % от площа на правоъгълника. В случаите
на предни стъкла с височина, по-малка от 44 cm, или на
такива, на които ъгълът на монтиране е по-малък от 15°
спрямо вертикалната равнина, процентът на видимост
трябва да е най-малко 10 % в съответния правоъгълник.
2.6.1.2.2. Да няма фрагмент с площ, по-голяма от
16 cm2, освен в случая, предвиден в т. 2.6.2.2.
2.6.1.2.3. Допускат се три фрагмента с площ, по-го-
ляма от 16 cm2 и по-малка от 25 cm2, в окръжност с
радиус 10 cm и с център—точката на удар, но само в
тази част на окръжността, която включва повърхност
от зона FII.