Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
заместник-председател на НС. Недопустимо 
е по съображения за целесъобразност НС да 
не се съобрази с правилата, уреждащи усло-
вията и реда за санкционирането му, защото 
наличието на такова неспазване на закона 
винаги предопределя нарушение на чл. 4 от 
Конституцията.
Принципът на правовата държава не из-
ключва целесъобразността в дейността на НС, 
но законовата целесъобразност предполага 
предварителна промяна в правната уредба на 
основанията и реда за освобождаване и едва 
тогава следва постановяването на акт, който 
да бъде съобразен с извършените промени в 
закона. 
Избирането на Валери Жаблянов за замест-
ник-председател на НС не води до ограничаване 
на конституционните му права в качеството 
на народен представител, свързани със сво-
бода на словото и произтичащи от свободния 
мандат (чл. 67 от Конституцията). Извод за 
противното може да се направи от разбира-
нето на мнозинството, което приема, че като 
заместник-председател Валери Жаблянов е на-
рушил чл. 67, ал. 2 от Конституцията в случая 
с приписаното му авторство на оценката за 
Народния съд. Отговорността му за нарушение 
е ангажирана на обективно основание като 
част от колективна отговорност и без да има 
доказателства, че е участвал в приемането 
на Декларацията против провеждането на 
„Луков марш“.
 Фактическите положения, на които се 
основава проектът за решение, разкриват 
действия и поведение на Валери Жаблянов, 
осъществени именно в рамките на свобод-
ния мандат и предприети в съответствие със 
съвестта и убежденията му в качеството на 
народен представител.
 От обстоятелствената част на проекта на 
решение и стенографските протоколи е видно, 
че в нито един от случаите, квалифицирани 
като „системно превишаване на правата“, 
Валери Жаблянов не е действал в качеството 
на заместник-председател, нито е ангажи-
рал ръководството на Народното събрание. 
Действал е в лично качество и като народен 
представител е упражнил гарантираните 
му от чл. 37, 38, 39 и 67 от Конституцията 
права. Така в изказването си на 18.01.2018 г., 
за което в мотивите на проекта за решение 
е отбелязано, че се прави в лично качество 
от Валери Жаблянов, той е изразил личното 
си мнение и оценка като български гражда-
нин и народен представител по отношение 
на Договора за добросъседство с Република 
Македония. Упражнил е конституционно-
то си право да изразява свободно мнение, 
гарантирано му с разпоредбата на чл. 39, 
ал. 1, както и правото си да има убеждения 
и да ги изразява (чл. 38 от Конституцията). 
Конституционният съд е имал възможност 
да посочи, че това са основни права, които 
стоят в основата на политическия плурализъм 
(чл. 11, ал. 1), и акцентира на недопустимостта 
да се монополизира политическата, идеоло-
гическата и духовната сфера въобще (чл. 11, 
ал. 2) (Тълкувателно решение № 7/1996 г. по 
к. д. № 1/1996 г.). Упражняването на правото 
свободно да се изразява мнение и възмож-
ността народният представител да действа 
в публичното пространство в съответствие 
със своята съвест и убеждения (чл. 67, ал. 2) 
осигуряват и свободата на политическия де-
бат в НС, която е възможна само при един 
по-висок праг на търпимост по отношение 
на индивидуалното мнение, когато то не съв-
пада с това на парламентарното мнозинство. 
Конституционният съд е имал възможност 
да изрази разбирането си, че свободата на 
словото важи не само за „информация“ или 
„идеи“, които намират благоприятен прием, 
но също така и за тези, „които шокират или 
смущават държавата или която и да е друга 
част от обществото“ (Тълкувателно реше-
ние № 7/1996 г.). Това принципно разбиране 
несъмнено обхваща и случаите, при които 
става въпрос за изразени мнения относно 
международни договори, по които България 
е страна, или за събития от историческото 
минало на българската държава. При поло-
жение, че с изказването си Валери Жаблянов 
по никакъв начин не е ангажирал ръковод-
ството на НС в качеството си на заместник-
председател, оспореното решение, с което 
е санкциониран, като е освободен от този 
пост, се явява конституционно нетърпимо, 
защото влиза в противоречие с разпоредбите 
на чл. 11, 37, 38, 39 и 67 от Конституцията. 
Такова противоречие с Основния закон е 
налице и относно приписаното авторство на 
Валери Жаблянов на Декларацията, с която 
се осъжда провеждането на „Луков марш“, в 
частта относно дадената оценка на Народния 
съд. Поначало се поставя под съмнение ав-
торството му по отношение на декларацията/
апел, за която няма спор, че е политически 
акт на парламентарна група, на която той е 
член. Но дори да се приеме, че именно нему 
принадлежи тази оценка, става въпрос отново 
за упражняване на конституционното право 
на свобода на изразяване на мнение, поради 
което оспореното решение и в тази част се 
явява конституционно нетърпимо поради по-
соченото вече противоречие с разпоредбите 
на чл. 37 – 39 от Конституцията.
В рамките на свободния мандат народният 
представител има право да прави предложе-
ния по време на пленарна сесия на НС. Това 
е сторил и Валери Жаблянов на заседанието