Държавен вестник, бр. 62, 2003 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  62
По чл. 13, ал. 3, т. 1, 2 и 3 ЗКФН
Разпоредбите изключват възможността да
се обжалват пред ВАС индивидуалните адми-
нистративни актове, с които се отказва да се
даде разрешение (лицензия) за извършване на
дейност като застраховател, здравноосигурител-
но дружество, инвестиционно дружество, управ-
ляващо дружество, инвестиционен посредник
или дружество за допълнително социално оси-
гуряване. Изключва се също така и обжалване-
то на решенията за отнемане на дадено разре-
шение (лицензия) за извършване на посочени-
те дейности и на отказите да се даде разреше-
ние за преобразуване на лице по т. 1.
Всичките тези дейности имат обща характе-
ристика—чрез тях се привличат, управляват и
използват чужди парични средства или други
имуществени права, принадлежащи на широк
кръг лица. Това предизвиква безсъмнено ши-
рок обществен интерес от засилена защита на
правата на инвеститорите, застрахованите или
осигурените лица, което налага и строгото ре-
гулиране и контролиране от държавата чрез
специализиран орган, какъвто е Комисията за
финансов надзор.
Конституционният съд с решение № 4 от
1999 г. по к.д. № 31 от 1998 г. вече се е произ-
несъл за конституционносъобразността на
идентичната норма на чл. 34, ал. 1 от Закона
за застраховането (ЗЗ). Прието е с решение-
то, че в случая законодателят е действал в
границите на неговото конституционно пра-
вомощие и изключването на възможността за
обжалване на отказа за издаване на разреше-
ние за застрахователна дейност не нарушава
прогласени с Конституцията основни права
на гражданите. Не нарушава правото на соб-
ственост и правото на еднакви правни усло-
вия за стопанска дейност, защото и самият
отказ за лиценз не нарушава тези права, как-
то и конституционни принципи на правовата
държава. Посочено е също така, че “с предви-
деното в чл. 34, ал. 1 ЗЗ ограничение за об-
жалване законодателят цели да гарантира пра-
вата и интересите на застраховащите се лица
и да защити приоритетни за страната и об-
ществото интереси чрез създаването на нор-
мална и спокойна обстановка за застрахова-
телна дейност”. Съдът е изяснил, че “по само-
то си естество застрахователната дейност от-
крива възможността да се съберат огромни
средства чрез застрахователните вноски, с ко-
ито да се злоупотреби чрез умишлен фалит,
като застрахованите се окажат лишени от вся-
какво застрахователно обезщетение”. Подчер-
тава се с решението, че не би могло да се при-
еме, че компетентността на надзорния орган
(имат се предвид специалните знания, които
притежава,  и специфичната материя) може да
бъде заместена със съдебно решение.
Изразените съображения на Конституци-
онния съд действително са за конституцион-
носъобразността на разпоредба, която вече е
отменена с § 9, т. 9 ПЗРЗКФН, но същата за-
конодателна уредба на проблема е възприета
и в самия ЗКФН. Наред с това обстоятелство-
то, че в този закон изключената възможност
за обжалване пред ВАС на административни
актове, с които се отказва разрешение за из-
вършване на някои дейности, няма предвид
само застрахователната, а и другите, посоче-
ни в текста на закона дейности, не го прави по
отношение на тях противоконституционен.
Всичките посочени в разпоредбата на чл. 13,
ал. 3, т. 1 от закона дейности имат обща ха-
рактеристика—привличат, управляват и из-
ползват парични средства или други имущес-
твени права, принадлежащи на широк кръг
лица. За всичките тях важат посочените вече
в цитираното решение на Конституционния
съд съображения за приоритетна бърза и ефи-
касна специализирана защита на особено важ-
ни интереси на гражданите и обществото. По
този начин не само не се нарушават основни
права на личността и конституционни прин-
ципи на правовата държава, но се осигурява и
гарантира тяхната законова защита.
Относно изключването с чл. 13, ал. 3, т. 2
ЗКФН и на съдебното обжалване на админист-
ративните актове, с които се отнема разреше-
нието за извършване на посочените в закона
дейности, съдът не намира основание за раз-
лично решение. Възникването на някои от оп-
ределените в закона основания за отнемане на
разрешението представлява сериозна заплаха
за интересите на инвеститорите, застраховани-
те или осигурените, предоставили средства на
съответните финансови институции. И в тази
хипотеза важат абсолютно всичките изложени
вече съображения за необходимостта от бърза и
ефикасна специализирана защита на интереси-
те на гражданите и обществото. Тук следва да се
има предвид и суспензивният ефект на съдебно-
то обжалване, в резултат на който могат да въз-
никнат допълнителни вредни последици за вло-
жителите, предоставилите паричните си средст-
ва за управление, от продължаващото извърш-
ване на съответната дейност до влизането в сила
на евентуалното съдебно решение.
По същия начин е поставен и проблемът с
административните актове, с които се отказва
разрешение за преобразуване на лице по чл. 13,
ал. 3, т. 3 от закона. Всяка форма на преобразу-
ване на такова лице на практика поражда въз-
никването на нов правен субект. За да се породи
правомощието му да извършва новата дейност,
трябва да бъде издадено ново разрешение за
това. По тази причина и съображенията за из-
ключването на съдебния контрол върху евенту-
алния отказ са същите като тези, изложени по
отношение на актовете по т. 1 и 2.