Държавен вестник, бр. 14, 2017 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  14
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 1 
от 31 януари 2017 г.
по конституционно дело № 14 от 2016 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел: Борис Велчев, членове: Цанка Цанкова, 
Стефка Стоева, Румен Ненков, Кети Маркова, 
Георги Ангелов, Анастас Анастасов, Гроз-
дан Илиев, Мариана Карагьозова-Финкова, 
Константин Пенчев, Филип Димитров, Таня 
Райковска, при участието на секретар-прото-
колиста Милена Петрова разгледа в закрито 
заседание на 31 януари 2017 г. конституцион-
но дело № 14/2016 г., докладвано от съдията 
Филип Димитров. 
Конституционният съд е сезиран от омбуд-
смана на Република България на основание 
чл. 150, ал. 3 от Конституцията. Делото е 
образувано на 17.10.2016 г. Производството е 
по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията. Иска 
се установяване противоконституционност на 
разпоредбите на чл. 14, ал. 3 и 5 от Изборния 
кодекс (ИК) (обн., ДВ, бр. 19 от 2014 г.; изм., 
бр. 39 от 2016 г. и бр. 57 от 2016 г.; посл. изм., 
бр. 85 от 2016 г.). Твърди се, че се въвежда 
различен режим за създаване на избирател-
ни секции във и извън страната, респ. във и 
извън пределите на Европейския съюз, като 
по този начин „в нарушение на чл. 6, ал. 2 
от Конституцията се създава правна уредба, 
която третира по различен начин отделни 
групи български граждани, засягайки техни 
конституционни права, само на основание на 
това, къде се намират те“.
Поради изменение на текста на чл. 14, ал. 5 
от Изборния кодекс със Закона за изменение 
и допълнение на Изборния кодекс (ЗИДИК) 
(обн., ДВ, бр. 85 от 2016 г.; влязло в сила на 
28.10.2016 г.) Конституционният съд е допуснал 
за разглеждане по същество с Определение № 7 
от 15 ноември 2016 г. само искането на омбуд-
смана на Република България за обявяване 
противоконституционността на разпоредбата 
на чл. 14, ал. 3 от Изборния кодекс (обн., ДВ, 
бр. 19 от 2014 г.; изм., бр. 39 от 2016 г. и бр. 57 
от 2016 г.; посл. изм., бр. 85 от 2016 г.) в част-
та „с решение на Централната избирателна 
комисия по преценка на дипломатическите 
и консулските представителства“.
С вх. № 356 от 14.12.2016 г. е постъпило 
искане от омбудсмана на Република Бълга-
рия за оттегляне на направеното искане по 
чл. 150, ал. 3 от Конституцията. 
Съгласно чл. 150, ал. 1, изречение първо 
от Конституцията Конституционният съд 
действа по инициатива на най-малко една 
пета от народните представители, президента, 
Министерския съвет, Върховния касационен 
съд, Върховния административен съд и глав-
ния прокурор. В изречение второ на същата 
ал. 1 се предвижда повдигането на спорове за 
компетентност по чл. 149, ал. 1, т. 3 от Кон-
ституцията, чрез което се поставя в действие 
Конституционният съд, да може да става и 
от общинските съвети.
Разбирането на конституционния законо-
дател за ясно изразена воля от изрично по-
сочените от него правоимащи субекти пред 
Конституционния съд като предпоставка 
същият да действа е изразена и в ал. 2 на 
чл. 150 от Конституцията чрез предвидената 
за Върховния касационен съд и Върховния 
административен съд възможност да внесат 
въпроса за противоконституционност на при-
ложимия по делото закон, когато установят 
несъответствие между него и Конституцията, 
като спрат производството по делото. Несъм-
нено това разбиране е вложено и в понятието 
„сезира“, употребено в ал. 3 и 4 на чл. 150 
от Конституцията, визиращи омбудсманът и 
Висшият адвокатски съвет като правоимащи 
субекти да поискат от Конституционния съд 
да установи противоконституционност на за-
кон, с който се нарушават права и свободи на 
гражданите. Във всички разпоредби на чл. 150 
от Конституцията предвидената предпоставка 
за всяко производство е наличие на искане, 
направено пред Конституционния съд от из-
черпателно посочени в Конституцията субекти. 
Отсъствието на искане от правоимащия субект 
в който и да е момент от производството прави 
невъзможно Конституционният съд да „дейст-
ва“ по смисъла на чл. 150 от Конституцията.
При това положение, когато пред Кон-
ституционния съд, независимо от фазата на 
конституционното производство, вносителят 
оттегли искането си, липсва конституционно 
предвидената предпоставка за Конституцион-
ния съд да действа.
В този смисъл е и практиката на Конститу-
ционния съд: Определение № 4 от 18.02.1993 г. 
по к. д. № 26/1992 г., Определение № 1 от 
24.02.1994 г. по к. д. № 21/1993 г., Определение 
№ 8 от 19.12.1996 г. по к. д. № 28/1996 г., Опре-
деление № 3 от 27.04.1999 г. по к.д. № 2/1999 г., 
Определение № 1 от 20.02.2003 г. по к. д. 
№ 1/2002 г., Определение № 3 от 7.03.2006 г. 
по к. д. № 3/2006 г.
Допускането на обратното води до служебно 
ангажиране на Конституционния съд. 
По настоящото дело искането е оттеглено 
и делото следва да бъде прекратено.
С оглед на това Конституционният съд на 
основание чл. 17 от Закона за Конституци-
онен съд 
О П Р Е Д Е Л И :
Прекратява производството по к. д. 
№ 14/2016 г. и връща искането на омбудсма-
на на Република България.
Определението е подписано с особени 
мнения на съдиите Румен Ненков и Филип 
Димитров.
Председател:  
Борис Велчев