Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 21

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  21
ността, с тенденция за развитие на неовладими психо-
тични поведения; пациенти със слаб контрол над им-
пулсите, неспособност да толерират негативни афекти;
пациенти с тежки проблеми в отношенията, подозри-
телност и социално отдръпване.
3.10.4.2. Цели: да се помогне на пациентите да под-
държат възможно най-високо ниво на функциониране
и емоционално благосъстояние.
а) да се поддържат защитите на пациента (а не да се
провокират) не само за поддържане на неговия психо-
логичен статус, но и за да стане възможно поставянето
на по-активни цели;
б) да се създаде устойчиво дългосрочно поддържа-
що отношение терапевт-пациент;
в) да се оказва подкрепа на пациента в усилията му
да се справя с преживяването на дисстрес от болестта;
г) да се увеличат психологичната сила и устойчи-
вост на пациента, уменията му за справяне и капаците-
тът за използване на средата;
д) да се редуцира субективният дисстрес на пациен-
та и поведенческата дисфункция;
е) да се достигне възможно най-голямата практи-
ческа степен на независимост от психическата болест;
ж) да се стимулира по-голяма степен на активност
и сътрудничество при взимане на решения за лечение и
в осъществяване на лечебния план (поддържане на
“работен съюз”);
з) оказване на подкрепа в кризи;
и) възстановяване на чувството за себеуважение и
самочувствие;
й) вдъхване на надежда.
3.10.4.3. Форми на работа: индивидуална работа или
в група
Техники на оказването на подкрепа:
а) осигуряване и поддържане на “носеща подкрепя-
ща среда”: “носеща среда” има значение на сигурна и
безопасна среда за хаотичния свят от страхове, идеи,
вини и депресия на пациента; същевременно се съхра-
нява терапевтичната рамка на отношението пациент-
терапевт;
б) структурираща активност на терапевта: структу-
рирането означава директивност в иницииране на сеси-
ите, задаване на въпроси и теми, даване на задачи, из-
ползване на поведенчески техники;
в) позитивно подкрепяне: коментари за постижени-
ята, поведението и външния вид, които да поддържат
самочувствието и самооценката на пациентите, които
се преживяват като слаби, безпомощни и пасивни;
г) позитивна работа със защитите: упражнения за
релаксация, валидизирне на чувствата и идеите с от-
носително по-малък дял на анализа на защитното по-
ведение, даване на съвети и похвали, подпомагане за
избягване от болезнените преживявания или халюци-
нации и др.;
д) техники за справяне с трудни ситуации: поддър-
жане на фокуса “тук и сега” върху актуалните жизнени
трудности и търсене на начини за конструктивно об-
съждане на проблема и поведенчески методи за прео-
доляването му по най-малко стресиращ и деструктивен
начин; поведения за справяне с болестта и последиците
є; преодоляване на срама и объркването от симптоми-
те; вината за отговорността за симптомите; страха от
стигмата и отхвърлянето от околните;
е) позитивно преформулиране: разглеждане на сим-
птомите в позитивна светлина, търсене на позитивен
смисъл за мобилизиране на здравословна активност.
3.10.5. Дневни грижи.
Целта на дневните дейности или грижи е да се струк-
турира времето на пациентите в психиатричното отде-
ление чрез участие в терапевтично ориентирана актив-
ност, която да противодейства на регресията, деструк-
тивната зависимост и социалното отчуждаване.
Могат да се определят следните конкретни задачи
на дневните терапевтични занимания:
—оказване подкрепа на пациента в усилията му да
се справя с преживяването на дисстрес от болестта;
—увеличаване на силите на пациента и уменията му
за справяне, както и капацитета му да използва подкре-
пата на средата;
—редуциране на дисстреса и поведенческата дис-
функция на пациента;
—достигане на по-голяма степен на независимост
от психическата болест;
—стимулиране по-голяма степен на активност и
сътрудничество при взимане на решения за лечение и в
осъществяване на лечебния план (поддържане на “ра-
ботния съюз”);
—оказване на подкрепа в кризи;
—възстановяване на чувството за себеуважение и
самочувствие;
—вдъхване на надежда.
3.10.6. Групово-терапевтични занимания.
3.10.6.1. Занимателна терапия.
Провежда се няколко пъти седмично. Групата е
отворена и може да е със смесен състав. Състои се от
10—15 човека. Групова активност—рисуване, модели-
ране, психодраматични техники, групово обсъждане на
проблеми, заявени от участниците. Ролята на терапев-
та е относително активна и структурираща; груповата
динамика се използва за целите на поддържане на оп-
тимално ниво на границите на групата и на груповата
кохезия и използването на групата като “носеща” среда
за участниците.
3.10.6.2. Групова терапия.
Провежда се два-три пъти седмично в определено
време и на определено място. Групите са малки и отно-
сително отворени (могат да бъдат и смесени)—до 10—
15 човека.
Техники на груповата терапия и функции на тера-
певта:
а) осигуряване и поддържане на “носеща среда”;
понятието “носеща среда” е въведено, за да обозначи
създаване на доброжелателна, сигурна и безопасна сре-
да за хаотичния свят от страхове, идеи, вини и депресия
на пациентите, като същевременно се подчертава съх-
раняване на терапевтичната рамка;
б) структурираща активност: структуриране озна-
чава активно организиране на сесиите, задаване на
въпроси, теми и задачи, използване на поведенчески
техники;
в) позитивно подкрепяне: има смисъл на поддър-
жащи самочувствието и самооценката коментари за
постиженията, поведението и външния вид на па-
циентите, които се преживяват като слаби, безпомощ-
ни и пасивни;
г) позитивна работа със защитите: провеждат се сис-
тема от упражнения за релаксация, валидизиране на
чувствата и идеите с относително по-малък дял на ана-
лиза на защитното поведение, даване на съвети и пох-
вали, подпомагане за избягване от болезнените прежи-
вявания или халюцинации и др.;
д) техники за справяне със стреса: поддържа се фо-
кусът “тук и сега” върху актуалните жизнени труднос-
ти и търсене на начини за конструктивно обсъждане
на проблема и поведенчески методи за преодоляване-
то му по най-малко стресиращ и деструктивен начин;
проиграват се в ролеви упражнения в “симулации” на
конкретни ситуации поведенчески модели за справяне
с болестта и последиците є; обсъждат се общи пробле-
ми и начини за тяхното преодоляване, като чувството
на срам и объркване от симптомите, вината за отго-
ворността за симптомите, страха от стигмата и от-
хвърлянето от околните;
е) позитивно преформулиране: целта е симптомите
и проблемите да се разглеждат като част от реалността
на индивидуалния психичен живот, достъпен за обясне-
ние и разбиране; така се намалява тревожността и се
увеличава чувството на контрол върху нея; обсъждат се