Държавен вестник, бр. 20, 2017 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  20
Споделят се напълно и съображенията на 
омбудсмана по отношение на поддържаната 
противоконституционност на оспорената 
разпоредбата в частта, с която на ЦИК е въз-
ложено да определя условията за заличаване 
от избирателните списъци на лицата по ал. 1 
на чл. 242а ИК и вписването им в списъка на 
заличените лица, тъй като по този начин на 
един правоприлагащ орган, каквато е ЦИК, 
се възлагат законотворчески функции. 
В становището на фондация „Български 
адвокати за правата на човека“ се поддържа, 
че въведените с чл. 242а ИК ограничения 
на активното избирателно право са непро-
порционални с оглед на декларираните от 
законодателя легитимни цели за повишаване 
на избирателната активност, ограничаване на 
„купения вот“ и по-голяма легитимност на 
изборните държавни органи, както и провеж-
дане на активна регистрация, чрез която да се 
прочистят „мъртвите души“ от избирателните 
списъци. Оспорва се и легитимността на по-
ставените цели предвид наличието на други 
механизми и държавни органи, натоварени 
с тяхното осъществяване – например акту-
ализирането на регистрите на населението, 
респективно на избирателните списъци, са 
дейности, осъществявани от органите по чл. 23, 
ал. 1 ИК и поделенията на Главна дирекция 
„Гражданска регистрация и административно 
обслужване“ (ГРАО) в Министерството на 
регионалното развитие и благоустройството. 
Според Българския хелзинкски комитет (БХК) 
оспорените разпоредби освен на чл. 4, 6, 10 
и 42 от Конституцията противоречат и на 
международното право. Съображенията за 
противоречие с чл. 3 от Протокол № 1 към 
Конвенцията за защита правата на човека и 
основните свободи (КЗПЧОС), чл. 2 и 25 от 
Международния пакт за граждански и полити-
чески права (МПГПП) и чл. 29 от Конвенцията 
за правата на хората с увреждания (КПХУ) 
са обосновани и с позоваване на съответната 
практика на Европейския съд за правата на 
човека. На критика са подложени преследва-
ните с оспорената разпоредба законни цели 
и средствата за тяхното постигане. Акцентът 
е поставен върху непропорционалността на 
използваните методи и средства за постигане 
на целите предвид наличието на други методи 
и средства, с които разполага държавата. В 
случая свободата на преценка на държавата 
по отношение избора на средствата е довела 
до нарушение на задължението за спазване 
на чл. 3 от Протокол № 1 от КЗПЧОС, който 
гарантира „свободното изразяване на мнението 
на хората при избора на законодателен орган“. 
Поддържа се, че въведените ограничения на 
всеобщото избирателно право са от естество 
да изключат значителни групи от граждани 
от реално участие в политическия живот на 
страната и в частност във формирането на 
държавни органи и управлението на държава-
та – право, гарантирано им както от Конвен-
цията, така и от Конституцията. Твърди се, 
че по този начин правото на глас от право се 
превръща в привилегия и се нарушава чл. 25 
МПГПП, който гарантира на всеки пълнолетен 
гражданин да има избирателно право, както 
и забраната за дискриминация, основана на 
политическо или друго мнение, социален 
произход или собственост. Прилагането на 
оспорените разпоредби води до изключване 
от избирателния процес на бедните и соци-
ално маргинализираните хора. В тази група 
попадат и гражданите, чиято избирателна 
пасивност е израз на тяхното политическо 
или друго мнение.
Поддържа се и нарушение на чл. 29 КПХУ, 
тъй като с оспорените разпоредби се изключ-
ват от вписване в списъка на заличените лица 
само хората с трайни, зрителни и двигателни 
увреждания, но остават несъразмерно засег-
нати всички други граждани с увреждания, 
които страдат от социално изключване и 
маргинализация, водещи до обективни пречки 
за ефективно упражняване на избирателните 
им права. В тази част се нарушава и чл. 14 
КЗПЧОС, тъй като е налице различно трети-
ране на хора в сравними ситуации.
Противоречие на оспорената разпоредба с 
чл. 25 МПГПП се поддържа и в становището 
на главния прокурор, който в тази връзка 
смята, че наред с основанието по чл. 149, ал. 1, 
т. 2 е налице и това по т. 4 от Конституцията. 
От поканените специалисти по конститу-
ционно право у нас писмено правно мнение 
по предмета на делото са представили проф. 
д-р Емилия Друмева, проф. д-р Пенчо Пенев 
и проф. д-р Пламен Киров. 
Проф. д-р Пенчо Пенев и проф. д-р Пламен 
Киров намират за основателно искането на 
омбудсмана за обявяване противоконститу-
ционност на разпоредбата на чл. 242а ИК. 
В представеното от проф. д-р Пламен Ки-
ров писмено мнение са мотивирани доводи 
за противоконституционност на оспорената 
разпоредба поради противоречие с чл. 4 и 5 от 
Конституцията. Изложени са съображения, че 
действащата Конституция (чл. 42, ал. 1) урежда 
избирателното право като основно право на 
гражданите, без да го обвързва със задължение 
за гласуване. В глава втора от Конституцията, 
която урежда основните права и задължения 
на гражданите на конституционно ниво, не 
е въведено задължение на гражданите за 
упражняване на избирателното право. Това е 
сторено от Народното събрание с разпоредбата 
на чл. 3, ал. 1, изр. 2 от ИК, като задължени-
ето за гласуване е скрепено със санкцията, 
предвидена в разпоредбата на чл. 242а ИК. По 
този начин със закон, без спазване на реда 
по глава девета и в нарушение на чл. 5, ал. 1 
от Конституцията, законодателят е допълнил 
конституционната разпоредба на чл. 42, ал. 1, 
въвеждайки ново конституционно задължение. 
Поддържа се, че неспазването на установения