Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 25

БРОЙ  15	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25  
предписали, че държавната власт се осъщест-
вява от народа непосредствено и от органите, 
предвидени в Конституцията. След като по 
въпрос, свързан със замяната на един от сим-
волите на държавността – националната валута 
с общата европейска валута – националната 
представителна институция е отказала произ-
веждане на референдум, трябва да се запита 
има ли въобще важни за националната съдба 
на България въпроси, по които такъв би се 
допуснал. Отказът на Народното събрание да 
приеме решение за произвеждане на национа-
лен референдум по въпроса кога да се въведе 
еврото като единствена валута в Република 
България, предложен от инициативен коми-
тет и подкрепен от стотици хиляди български 
граждани с избирателни права, противоречи 
на принципа на демокрацията, прокламиран 
в чл. 1, ал. 2 от Конституцията.
Конституционен съдия: 
Янаки Стоилов
СТАНОВИЩЕ
на съдия Атанас Семов 
по конституционно дело № 13 от 2023 г.
на основание чл. 32, ал. 5 от Правилника 
за организация на дейността на Конститу- 
ционния съд
Представям това становище, тъй като не 
споделям част от мотивите на настоящото 
решение на Конституционния съд (КС). 
Предмет на делото е установяване на проти-
воконституционност на решение на Народното 
събрание (НС) относно предложение за произ-
веждане на национален референдум.
„Условията, организацията и редът за пряко 
участие на гражданите на Република България 
при осъществяване на държавната и местната 
власт“ са уредени в специален закон – Закона 
за пряко участие на гражданите в държавната 
власт и честното самоуправление (обн., ДВ, 
бр. 44  от 12.06.2009 г.;  посл. изм., бр. 15  от 
22.02.2022 г., ЗПУГ). Този закон заменя изцяло 
действалия преди това и в значителна степен 
отклоняващ се от духа и буквата на Консти-
туцията Закон за допитване до народа1 – и в 
много по-голяма степен отразява смисъла и 
уплътнява базовото принципно значение и 
1 При обсъждането на проекта на закона в НС се 
посочва: „Няма никаква конкуренция между фор-
мите на пряката и представителната демокрация 
в момента в България. Не някаква, никаква! За-
бележете, основният закон, Конституцията, регла-
ментира дейността на функционирането изцяло и 
само на органите на представителната демокрация. 
Има една-единствена думичка – че въпросите за 
референдума се решават със закон. И нищо друго. 
Не става въпрос за конкуренция. Това не същест-
вува като форма на управление в държавата, няма 
го, то няма проявна форма до момента. И ние се 
стремим да създадем възможността това нещо да 
се прояви и тогава ще мислим дали ще се конку-
рира или няма да се конкурира.“ – стенограмата 
на 457-о заседание на НС, 4.02.2009 г.
регулативния потенциал на разпоредбата на 
чл. 1, ал. 2 от Конституцията. Въпреки това 
имам някои резерви относно съобразеността 
с Конституцията на някои негови разпоредби, 
които ще изразя нататък.
І. Относно наличието на валиден акт на 
Народното събрание
Правната норма е единство на воля и форма. 
В настоящото решение на КС ясно се посочва, 
че „в своята практика Конституционният съд 
утвърждава разбирането, че принципът на пра-
вовата държава задължава всички държавни 
органи, и на първо място Народното събрание, 
което е ядрото на държавната власт, в дейността 
си да спазват Конституцията и законите, а по 
отношение на парламента да спазва включи-
телно и собствения му правилник“.
Конституцията предвижда в чл. 42, ал. 2, 
че „организацията и редът за произвеждане 
на /…/ референдуми се определят със закон“. 
Следователно приложим е именно и само пред-
виденият в специалния закон (ЗПУГ) ред. НС 
е обвързано от този ред, докато съответната 
законова разпоредба действа.
Този ред определя, че решение на НС по 
предложение за произвеждане на референ-
дум се приема от НС само по представен от 
водещата парламентарна комисия проект за 
такова решение (чл. 13, ал. 5 от ЗПУГ), а не по 
„предложението на инициаторите“. Ако общият 
ред – уреден в ПОДНС, макар и на основата 
на чл. 73 от КРБ – позволява на всеки народен 
представител да предлага и проект на решение 
с такъв предмет (чл. 85, ал. 1 ПОДНС), какво 
е правното значение – и по-общо изобщо сми-
сълът – на специалната разпоредба на чл. 13, 
ал. 5 от ЗПУГ? 
В конкретния случай е спорно дали та-
къв проект на решение е приет от водещата 
комисия – на нейно заседание е обсъдено и 
гласувано „предложението“ (с неговия въпрос), 
а не проект на решение. Поради непостигане 
в комисията на мнозинство за одобрение на 
предложението за произвеждане на референдум 
се изготвя доклад, съдържащ проект на решение 
за отхвърляне на предложението, по какъвто 
в комисията не е провеждано гласуване. Да се 
приеме гласуването против едно решение като 
приемане на друго решение с обратен смисъл 
ми изглежда твърде произволно.
В дневния ред на НС е включена точка 
„Предложение за произвеждане на национален 
референдум с въпрос…“. Самото предложение 
е направено от трима народни представители 
(по общия ред на ПОДНС), а не от водещата 
комисия (както предвижда специалният ред 
по ЗПУГ)2. 
2 В настоящото решение на КС се посочва ясно, 
че „…други легислатури (41-вото и 43-ото Народно 
събрание) при произнасяне по отправено до тях 
предложение за произвеждане на национален ре-
ферендум, са се произнесли по проект за решение 
на водещата комисия“.