Държавен вестник, бр. 70, 2002 г., стр. 20

С Т Р .  20
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  70
правомощията да защитава правата му, или, ако
лицето няма гражданство—с представител на
държавата, в която обикновено пребивава;
b) да бъде посетено от представител на тази
държава;
c) да бъде информирано за правата си, пред-
видени в подточки а) и b).
4. Правата, предвидени в ал. 3, следва да
бъдат упражнявани в съответствие със зако-
ните и правилата на държавата, на чиято тери-
тория пребивава лицето, извършило престъп-
ление, или за което се предполага, че е извър-
шило престъпление, при условие, че въпрос-
ните закони и правила позволяват пълното пос-
тигане на целите, заради които се предоставят
правата в ал. 3.
5. Разпоредбите на ал. 3 и 4 не накърняват
правото на всяка държава, претендираща за
юрисдикция съобразно с подточка b) на ал. 1
или подточка b) на ал. 2 от чл. 7, да помоли
Международния комитет на Червения кръст да
се свърже с лицето, за което се предполага, че
е извършило престъпление, и да го посети.
6. След като в съответствие с този член дър-
жава страна задържи под стража дадено лице,
тя пряко или посредством Генералния секре-
тар на Организацията на обединените нации
уведомява незабавно държавите страни, уста-
новили юрисдикцията си съобразно с ал. 1 и 2
от чл. 7 и ако сметне за целесъобразно, и всяка
друга заинтересувана държава страна за задър-
жането под стража на такова лице и за обстоя-
телствата, дали основание за задържането му.
Държавата, водеща разследвания съобразно с
ал. 1, оперативно съобщава за резултатите от
тези разследвания на споменатите държави
страни и уточнява дали има намерение да уп-
ражни своята юрисдикция.
Член 10
1. Държава страна, на чиято територия се
намира лицето, заподозряно в извършването
на престъпление, е длъжна в случаите на при-
лагане на чл. 7, ако не екстрадира лицето, без
да прави каквито и да са изключения и незави-
симо от това, дали престъплението е извърше-
но на нейната територия или не, да предаде
делото без излишно забавяне на компетентни-
те си органи с цел провеждането на съдебно
производство в съответствие със законите на
тази държава. Тези органи вземат такова ре-
шение, както и в случаите на всяко друго прес-
тъпление от тежък характер, съгласно закони-
те на тази държава.
2. Във всички случаи, когато вътрешното
законодателство на държава страна є позволя-
ва да екстрадира или предаде по друг начин свой
гражданин само при условието, че лицето ще
бъде върнато в страната да изтърпи присъдата,
наложена вследствие на производството, зара-
ди което е изискана екстрадицията или преда-
ването на лицето, и тази държава и държавата,
търсеща екстрадиране на лицето, се съгласят с
този вариант и с други условия, които могат да
се счетат за уместни, такова условно екстради-
ране или предаване е достатъчно за освобожда-
ване от изпълнението на задълженията, опре-
делени в ал. 1.
Член 11
1. Престъпленията, изложени в чл. 2, се смя-
тат за включени сред престъпленията, воде-
щи до екстрадиция, във всеки договор за екс-
традиция, сключен между които и да са две
държави страни преди влизането на тази кон-
венция в сила. Държавите страни се задължа-
ват да включат такива престъпления към
престъпленията, водещи до екстрадиция, във
всеки договор за екстрадиция, сключен впос-
ледствие между тях.
2. Когато държава страна, която извършва
екстрадиция само при наличието на договор,
получи искане за екстрадиция от друга държа-
ва страна, с която няма такъв договор за екс-
традиция, замолената държава страна може да
счита тази конвенция като законно основание
за екстрадирането по отношение на престъп-
ленията, изложени в чл. 2. Екстрадицията се
осъществява при съблюдаване на другите ус-
ловия, предвидени от законодателството на за-
молената държава.
3. Държавите страни, които не изискват на-
личието на договор, за да извършат екстради-
ране, разглеждат в отношенията между тях
престъпленията, посочени в чл. 2, като прес-
тъпления, водещи до екстрадиция в съответст-
вие с разпоредбите, предвидени в законодател-
ството на замолената държава.
4. При необходимост престъпленията, из-
ложени в чл. 2, се третират за целите на екс-
традирането между държавите страни като из-
вършени не само на мястото, където са били
извършени, но и на територията на държави-
те страни, установили юрисдикция в съответ-
ствие с чл. 7, ал. 1 и 2.
5. Разпоредбите на всички договори и дого-
ворености за екстрадиране между държавите
страни, отнасящи се до престъпленията, посо-
чени в чл. 2, се считат за изменени в отношени-
ята между държавите страни до такава степен,
до каквато са несъвместими с тази конвенция.
Член 12
1. Държавите страни си оказват една на
друга максимално съдействие в разследване-
то, наказателното производство и производ-
ството по екстрадиране по отношение на прес-
тъпленията, посочени в чл. 2, включително и
съдействие в получаването на притежавани
от тях доказателства, необходими за произ-
водството.