Държавен вестник, бр. 29, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  29
на разпоредбата по същество са продължаване 
на действието на Решение за спиране на из­
ключването при промяна на предназначението 
на гори и земи от горския фонд, придобити от 
физически и юридически лица, с изключение 
на общините, чрез замяна с гори и земи от 
горския фонд – частна държавна собственост 
на Народното събрание от 3 септември 2009 г. 
(ДВ, бр. 72 от 8.09.2009 г.). Като основен мотив 
за решението се сочи преценката, че замени­
те през конкретен предходен период не са 
извършени по пазарни цени, а са резултат от 
корупция. Според доц. д-р Орсов § 3 ПЗР на 
ЗГ е противоконституционно средство, което 
се използва за постигането на конституцио­
носъобразни цели, каквото е изискването за 
стопанисване и управление на държавните 
имоти в интерес на гражданите и обществото. 
Той поддържа, че в Конституцията са уста­
новени допустимите ограничения на правото 
на собственост и че законът не може да въ­
вежда по-строги такива от Основния закон. 
Преценката, че конкретни замени на гори и 
земи от горския фонд са били неправомерни, 
налага предприемането на действия по обя­
вяването на договорите за нищожни от съд, 
а не абстрактното въвеждане на ограничение 
на правото на собственост със закон.
Авторите на останалите становища под­
държат, че не е налице противоконституцион­
ност на разпоредбата на § 3 ПЗР на ЗГ, като 
доводите им се свеждат до това, че искането 
за промяна на правното положение на имота 
не е само по себе си елемент от правото на 
собственост, че право на законодателя е да 
постанови специфична защита на определен 
вид земи и че не съществува основание за 
легитимни правни очаквания за промяна на 
правното положение на придобитите по замяна 
земи от държавния горски фонд.
Според изразеното от Народното събрание 
становище промяната на предназначението е 
административна мярка по специална проце­
дура, която не се предпоставя от извършване­
то на замяна и не следва от нея. Излагат се 
аргументи, почиващи на практиката на Съда 
на Европейския съюз (СЕС), за условията за 
възникване на легитимни правни очаквания. 
Народното събрание поддържа, че оспорената 
разпоредба е израз на политика за горските 
имоти в рамките на законодателната пре­
ценка по целесъобразност по чл. 86, ал. 1 от 
Конституцията и че не обхваща сделките по 
признак период на сключване, а по обект на 
собственост – горски имоти, бивша държавна 
частна собственост, предмет на замяна до 
2009 г. Посочва се и Решение на Комисията от 
5.09.2014 г. относно схема за помощ SA.26212 
(2011/C) (ex 2011/NN – ex CP 176/A/08) и 
SA.26217 (2011/C) (ex 2011/NN – ex CP 176/B/08), 
приведена в действие от Република България 
при замените на горска земя С (2014) 6207, с 
което е установено, че сделките по замяна на 
горски имоти от 2007 г. до 2009 г. представля­
ват неправомерна държавна помощ, тъй като 
не са приложени пазарни цени.
Министерският съвет прави исторически 
анализ на законодателството. Обръща вни­
мание на списъка на имотите, придобити по 
замяна, който е приет от министъра на земе­
делието и храните и обнародван в „Държавен 
вестник“, бр. 48 от 24.06.2011 г., и съдебната 
практика, свързана с него, която приема, че 
включването в списък по § 3 ПЗР на ЗГ не 
поражда задължения за преразглеждане на 
положението на тези имоти. Министерският 
съвет застъпва тезата, че въвеждането на 
оспорената разпоредба е мотивирано от на­
трупана практика и оформящо се обществено 
мнение, че замяната често е била следвана 
от промяна в предназначението и застро­
яване, което противоречи на заложените от 
законодателя цели по опазване на горите 
като национално богатство. Поддържа, че 
не е налице същинско обратно действие 
на закона. Министерският съвет приема, 
че допускането на замяната не следва да 
накърнява горския фонд и че промяната на 
предназначението и строителството не са 
типични проявни форми на стопанисването 
на горите. Развиват се аргументи в полза на 
спазването на принципа за пропорционалност 
и справедливост.
Според министъра на земеделието и храните 
оспорената разпоредба е въведена в изпълне­
ние на повелята на чл. 15 от Конституцията 
и тя не създава условия за произвол, тъй като 
всички собственици на заменени горски имоти 
са третирани еднакво от закона. Министърът 
на земеделието и храните излага сходни с тези 
на Народното събрание и на Министерския 
съвет аргументи. Излага доводи за допустимо­
то ограничаване на правото на собственост, 
базирани на правото на Европейския съюз, 
и цитира висящо пред СЕС дело, заведено 
от Комисията на Европейския съюз срещу 
Репуб­лика България, C-632/23. Споделя се ар­
гумент, свързан с възможността да се развалят 
договори за замяна само ако не са настъпили 
материални промени в горските имоти.
Министърът на околната среда и водите 
обръща внимание на исторически наложилата 
се практика правото на собственост да под­
лежи на намеси или ограничения от страна 
на държавата. Развива и доводи за това, че 
съвременната теория за правото на собстве­
ност отчита необходимостта от отговорно 
ползване на природните ресурси, при което 
възникват задължения за собственика, както и 
социалната функция на собствеността. Прави 
изводи на плоскостта на чл. 55 и чл. 15 от 
Конституцията за това доколко е допустимо