Държавен вестник, бр. 3, 2000 г., стр. 38

С Т Р .  3 8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й 3
4.5. По преценка на ръководствата на нефи-
нансовите предприятия условните ангажимен-
ти, възникнали в процеса на обичайната им
дейност, може да не се осчетоводяват до мо-
мента на реалното им изпълнение—например:
фирмени поръчки, приети оферти и други по-
добни, които се прилагат в практиката за даде-
ната дейност.
4.6. При замяна на един финансов инстру-
мент с друг новият финансов инструмент се
отразява по справедливата му стойност. Кога-
то справедливата стойност на новия финансов
инструмент не може да се определи с достатъч-
на надеждност, той се отчита по балансовата
стойност на заменения финансов инструмент.
4.7. Компонентите на комбинираните финан-
сови инструменти се отчитат като самостоятел-
ни финансови инструменти, т.е. компонентите
от производните финансови инструменти се
отчитат отделно (разделено) от компонентите
от непроизводни финансови инструменти само
когато икономическите характеристики и фи-
нансовите рискове на компонентите от произ-
водните финансови инструменти не са тясно
свързани с икономическите характеристики и
финансовите рискове на компонентите от не-
производните финансови инструменти.
5. Обезпеченията намират счетоводно отра-
жение, когато кредиторът има разрешение от
дебитора за продажба или залагане на обезпе-
чението без ограничения, т.е. дебиторът не си е
запазил правото да обезщети или замени обез-
печението с друго.
Счетоводното отражение на обезпеченията е:
—отделно от останалите активи при дебито-
ра—по балансовата им стойност;
—балансово при кредитора—по справедли-
вата им стойност.
6. Последващо отчитане на финансовите
инструменти.
6.1. След първоначалното им завеждане
финансовите инструменти се отчитат по спра-
ведлива стойност, която не се коригира с очак-
ваните разходи по бъдещи сделки, осъществя-
вани с тях.
6.2. Предприятието продължава да отчита
финансовите инструменти по себестойност само
в случаите, когато:
а) нямат котировка на пазарна цена на акти-
вен пазар;
б) справедливата им стойност не може да се
изчисли надеждно;
в) са издадени от предприятието и не са дър-
жани за търгуване.
При отпадане на основанието за отчитане
по себестойност предприятието е длъжно да ги
отчита по справедлива стойност.
6.3. Разликите в стойността на финансовите
инструменти, възникнали в резултат на изме-
ненията в справедливата им стойност, се отчи-
тат като финансови разходи или финансови
приходи.
7. Отписване на финансови инструменти.
7.1. При погасяване на договорените усло-
вия—резултатът от сделката се отразява като
финансов приход или финансов разход.
7.2. При изтичане на договорените срокове—
в зависимост от причината, резултатът се отра-
зява като:
а) финансов приход или финансов разход—
финансовите инструменти, придобити от пред-
приятието с цел използването им при опреде-
лени евентуални бъдещи събития, които не са
възникнали по време на действието на финан-
совите инструменти;
б) извънреден приход или извънреден раз-
ход—във всички останали случаи.
7.3. При отменяне или отказ на една от стра-
ните от правата си—резултатът се отразява като
извънреден приход или извънреден разход.
7.4. Частично отписване при комбинирани-
те финансови инструменти има в случаите, ко-
гато само за единия компонент предприятието
е престанало да бъде страна в договорните от-
ношения.
7.5. Финансов инструмент не се отписва,
когато:
а) прехвърлящото предприятие има право
на обратно придобиване на същия финансов
инструмент на фиксирана цена и финансовият
инструмент не е свободно достъпен на пазара;
б) прехвърлящото предприятие е едновре-
менно упълномощено и задължено да закупи
обратно или да обезщети прехвърления финан-
сов инструмент.
8. Хеджиране.
8.1. Изисквания към предприятията, извър-
шващи хеджиране:
а) наличие на документирана фирмена поли-
тика относно хеджирането, която задължително
трябва да регламентира следните аспекти:
—принципи на хеджиране в предприятието;
—цел на хеджирането и стратегия за уп-
равление на финансовите рискове в пред-
приятието;
—определяне на хеджиращите инструмен-
ти и на свързаните с тях хеджирани позиции
(единици);
—определяне на вида и естеството на обез-
печаваните финансови рискове;
—определяне на начина, по който ще се оценя-
ва ефективността на хеджиращите инструменти;
б) предприятията трябва да очакват, че хе-
джирането ще бъде високоефективно при оце-
няването му на текуща база;
в) голяма вероятност за осъществяване на
прогнозната сделка от предприятието, спрямо
която се прилага хеджиране на финансовите є
рискове;
г) възможност за надеждна оценка на ефек-
тивността от хеджирането.
8.2. Оценка на ефективността на хеджиране.
Ефективността на хеджиране се изчислява в
процент по една от следните две формули: