Държавен вестник, бр. 14, 2023 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  14
ване на ефекта от политиките за младежта 
върху младите хора“. Проучването е сред 
целева група 15 – 29 г. с участието на 1400 
респондента.
Въз основа на анализа на основните из-
води от годишните доклади за младежта от 
последните 10 години (2010 – 2020) могат да 
бъдат направени заключения по отношение 
на младежта в контекста на приоритетите 
на Националната стратегия за младежта 
2010 – 2020.
Данните за демографските характеристи-
ки и тенденции, касаещи младите хора на 
България, показват, че през 2020 г. броят на 
младите хора е 985 044 души. Сравнението с 
2010 г. сочи, че младежите у нас са намалели с 
435 218 души. Статистическите данни на НСИ 
показват, че подобно на тенденцията в ЕС, 
групата на 15 – 19-годишните е значително 
по-малка в сравнение с останалите възрас-
тови категории. Това е тенденция, която ще 
се запази и се дължи на ниска раждаемостта.
Целевата конвергентна прогноза (Този 
вариант се определя като реалистичен и е 
съобразен с нормативните изисквания на 
Европейския съюз за демографското и соци-
ално-икономическото развитие на страните 
членки.) на НСИ показва, че в периода до 
2025 г. броят на младите хора ще намалява, 
като особено рязко това ще се отрази на 
възрастовите групи 25 – 29 г.
Сравнителният анализ на данните от със-
тоянието на младежкия статус и участието на 
младежите в различните сектори на въздейст-
вие, рамкирани в Националната стратегия 
за младежта в периода 2010 – 2020 г., водят 
до следните изводи:
ПО ПРИОРИТЕТ І – НАСЪРЧАВАНЕ 
НА ИКОНОМИЧЕСКАТА АКТИВНОСТ И 
КАРИЕРНОТО РАЗВИТИЕ НА МЛАДИТЕ 
ХОРА:
Актуалните годишни данни на НСИ (към 
2021 г.) показват, че България все още не 
успява да постигне националната цел по 
стратегията „Европа 2020“ за намаляване 
под 10 % на относителния дял на преждевре-
менно напусналите образование и обучение 
сред лицата на възраст 18 – 24 години до 
2020 г. (национална цел – 11 %, Национал-
на програма за развитие: България 2020). 
Стойностите на показателя в рамките на 
периода 2010 – 2020 г. се колебаят в диапазон 
12,5÷13,9 %, или средно 12,99 %, като най-
ниският резултат е отбелязан към 2011 г. 
(11,8 %). Единствено за Югозападен регион 
стойността на показателя е чувствително 
под 11 % (средно 4,88 %), докато за Югоиз-
точен (ЮР) и Северозападен регион (СЗР) 
средните стойности са около и над 20 % 
(ЮР – 21,12 %, и СРЗ – 18,65 %). В рамките 
на 2010 – 2012 г. се наблюдава неустойчива 
тенденция при напусналите училище във 
възрастовата група от 18 до 24 години – за 
2011 г. този показател е 11,8 % и намалява 
спрямо 2010 г. с 2 % (13,9 %)1, докато за 
2012 г. се отчита увеличение с 0,7 % (12,5 %).
Делът на преждевременно напусналите 
училище млади хора в България (12,8 %) оста-
ва трайно висок както спрямо средните нива 
в ЕС – 9,9 %, така и спрямо националната 
цел към 2020 г. – 11 %, което ни нарежда на 
четвърто място след Испания – 16 %, Румъ-
ния – 15,6 %, и Италия – 13,1 %. Най-нисък 
е делът на напуснали училище млади хора в 
Гърция (3,8 %) и Хърватска (2,2 %).
Докато нивото на ранното напускане 
на училище в големите български градове 
(5,9 %) е по-ниско от средните нива в гъсто 
населените градски региони в ЕС (9,8 %), то 
делът на младите хора, които не успяват да 
завършат средно образование в селските ра-
йони на страната, е непропорционално висок 
(26,2 %) през 2018 г. Тревожно висок е делът 
на ранно отпадащите от образователната сис-
тема ромски деца – по данни на Агенцията 
на Европейския съюз за основните права 
(FRA) този дял достига 67 % през 2016 г.2
Сред най-рисковите фактори за отпадане 
от училище са икономическите затруднения, 
скритите разходи за образование, липсата 
на родителска подкрепа и/или интерес към 
образованието, ниските очаквания, свързани 
с образованието, слабото владеене на бъл-
гарски език, детският труд, ранните бракове 
и др. Ниското качество на образованието в 
отделни училища също може да се разглеж-
да като съществен рисков фактор – много 
изследвания директно обвързват качеството 
на училището и ранното напускане на обра-
зователната система.
По отношение на друг индикатор, свързан 
с висшето образование, данните на НСИ (Ев-
ростат) към 2019 г. сочат, че делът на населе-
нието на възраст 30 – 34 навършени години 
със завършено висше образование на ниво 
ЕС 28 е 41,6 %. През периода 2010 – 2012 г. 
делът на тази част от населението в Бъл-
гария бележи спад с около 0,5 % годишно, 
след което през годините 2013 – 2020 г. като 
цяло отчита ръст с по около 1 % годишно, 
колебаейки се през 2017 и 2019 г., когато е 
отбелязан спад с приблизително същия про-
цент. Към 2020 г. общият дял на населени-
ето на възраст 30 – 34 навършени години в 
България е 33,3 %, увеличавайки се с 5,3 % 
през десетгодишния период 2010 – 2020 г.
1 Данни на Евростат, юни 2013 г.
2 European Union Agency for Fundamental Rights, EU 
MIDIS II 2016.