Държавен вестник, бр. 2, 2021 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  2
3) Недостатъчно категорично налагане на 
финансовия модел, който стимулира качест­
вото и резултатите, а не количеството, и на 
политиката за административно намаляване на 
одобрения прием във ВУ, в които качеството 
на образованието в дадено професионално 
направление е ниско.
4) Недостатъчно финансиране на системата 
на ВО в Република България като цяло.
5) Липса на мерки за решаване на финан­
совите и социалните проблеми в някои ВУ, 
възникнали в резултат на реформата, както 
и на мерки за оптимизиране на мрежата от 
ВУ в страната.
6) Силно хетерогенен състав на приетите 
студенти поради различното ниво на подго­
товката и на мотивацията им за учене.
7) Ниска мотивация на студентите да по­
лучават стандартни знания по класическия 
начин в академична зала без възможност за 
персонализация на съдържанието.
8) Липса на гъвкавост при стартирането 
и управлението на съвременни дисциплини 
и специалности (напр. A.I., AR, VR и др.).
9) Слаба активност на българските ВУ при 
предлагане на възможности за бърза пре­
квалификация и на практически ориентирани 
краткосрочни курсове, които осигуряват бърз 
достъп до пазара на труда.
2.9 Използване на критичните нагласи на 
обществото към ВО като ресурс за неговата 
промяна
Негативните обществени нагласи към 
висшето образование в страната могат да се 
обобщят в няколко тези:
• Броят на ВУ е твърде голям за страна 
като България, особено на фона на негативните 
демографски процеси, поради което голяма 
част от ВУ са излишни;
• Качеството на висшето образование в 
България е ниско, затова студентите предпо­
читат чуждестранни ВУ;
• Намалелият брой кандидат-студенти води 
до това ВУ да са готови да приемат всеки и 
да позволяват на всички приети да завършат;
• Предлаганите във ВУ знания не са об­
вързани с потребностите на пазара на труда;
• Голяма част от завършилите не работят 
по специалността си, а някои дори не заемат 
длъжност, изискваща висше образование.
Част от тези мнения имат основания, но 
голяма част от тях не съответстват на ре­
алното положение или са неточни. Затова е 
много важно да се идентифицират истинските 
проблеми и да се вземат мерки спрямо тях.
Например, големият брой ВУ в България 
дава възможност за широк достъп до висше 
образование и, сам по себе си, не влияе отри­
цателно върху качеството на образованието. 
Всъщност новооткрити са само частните ВУ, 
докато останалите са наследени от периода 
преди 1990 г. Отрицателно влияе на качест­
вото не толкова броят на ВУ, а това, че беше 
допуснато повечето ВУ да разкрият несвой­
ствени за тях професионални направления и 
специалности и да изгубят профила си – тех­
нически, химико-технологичен, икономически 
и пр. Не трябва да се забравя и ключовата 
роля на висшите училища за развитието на 
регионите, която е добре разпозната и под­
крепяна в икономически развитите държави.
В подкрепа на твърдението, че броят висши 
училища в България не е прекомерно голям 
(без да отричаме необходимостта от консо­
лидация, където това е възможно), можем да 
използваме справката за броя висши училища 
на 1 млн. жители в европейските и някои 
други държави, представена в Таблица 1.
Тази справка показва, че при по-малките дър­
жави се наблюдава тенденция за нарастване 
на броя висши училища на 1 млн. жители. 
България не представлява изключение спря­
мо много от европейските държави, вкл. и 
такива, които се славят с висококачествено 
висше образование, виж Австрия за пример. 
Но справката показва също, че в страните 
с най-развито висше образование броят на 
висшите училища спрямо населението е по-
малък с около 30 до 50 % спрямо настоящия 
в България.
Част от кандидат-студентите (10 – 15 %) на­
истина избират чуждестранни висши училища, 
но много често причината не е в разликата в 
качеството на обучението, а в надеждата за 
по-добра последваща реализация в чужбина.
До 2015 г. ВУ наистина приемаха по-голя­
мата част от завършилите 12 клас, но рефор­
мата във ВО доведе до ежегодно намаляване 
на утвърдения прием, докато от 58 608 за 
субсидирано обучение в държавните висши 
училища през 2015 г. той достигна 38 028 за 
субсидирано обучение в държавните висши 
училища през 2020 г. При прекъсване или на­
пускане на студентите поради невзети изпити 
държавните ВУ губят съответните такси за 
обучение, които имат значим принос в техния 
бюджет. По тази причина ВУ имат известен 
финансов стимул да задържат студенти чрез 
завишаване на оценките им, което може да 
се отрази на качеството на обучението във 
ВУ, изпитващи финансови затруднения.
Горните примери показват колко е важно 
да се дефинира коректно проблемът, който 
изисква решение, и да се поставят правилни­
те цели с конкретните дейности и мерки за 
тяхното постигане. Необходима е и активна 
комуникационна дейност, за да бъде разяснено 
на широката общественост, работодателите и 
кандидат-студентите какви са реалните про­
блеми и предизвикателства, актуалните цели 
за тяхното преодоляване, както и дейностите и 
мерките за постигането на тези цели. По този 
начин много по-съдържателно и ефективно ще 
се проведе дебатът за предстоящото развитие