Държавен вестник, бр. 33, 2016 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  33
ЗАКОН
за признаване, изпълнение и изпращане на 
актове за налагане на мерки за процесуална 
принуда, различни от мерките, изискващи 
задържане
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Предмет на закона
Чл. 1. Този закон урежда условията и реда 
за признаване и изпълнение на актове за 
налагане на мерки за процесуална принуда, 
различни от мерките, изискващи задържане, 
които са постановени в друга държава – членка 
на Европейския съюз, както и за изпращане 
на такива актове, постановени в Република 
България, за признаване и изпълнение в друга 
държава – членка на Европейския съюз.
Мерки за процесуална принуда
Чл. 2. Този закон се прилага за актове, с 
които в наказателното производство на обвиня-
емия се налагат мерки за процесуална принуда, 
включващи следните задължения и забрани:
1. задължение да информира определен орган 
за всяка промяна в мястото си на пребивава-
не, включително за целите на получаването 
на призовки, съобщения и книжа в хода на 
наказателното производство;
2. забрана да посещава определени населени 
места, райони или обекти;
3. задължение да се намира на определено 
място и в определено време, ако последното 
е необходимо;
4. забрана за напускане на територията на 
изпълняващата държава;
5. задължение да се явява в определени 
часове пред определен орган;
6. забрана да осъществява контакт с определе-
ни лица, свързани с извършеното престъпление;
7. забрана да упражнява определени дей-
ности, свързани с извършеното престъпление, 
включително упражняване на определена 
професия или дейност;
8. задължение да се представи гаранция.
Задължение за предоставяне на информация
Чл. 3. В срок до 31 януари на всяка година 
органите по чл. 4 и 15 изпращат на Министер-
ството на правосъдието информация за броя 
на получените, признатите, постановените и 
изпратените актове за налагане на мерки за 
процесуална принуда през предходната година.
Г л а в а  в т о р а
ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ НА АКТОВЕ 
ЗА НАЛАГАНЕ НА МЕРКИ ЗА ПРОЦЕСУАЛНА 
ПРИНУДА, ПОСТАНОВЕНИ В ДРУГА ДЪР-
ЖАВА – ЧЛЕНКА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
Компетентен орган
Чл. 4. (1) Компетентен орган в Република 
България да признае акт за налагане на мерки 
за процесуална принуда, постановен в друга 
държава – членка на Европейския съюз, е 
окръжният съд по местоживеене на лицето, 
за което е постановена мярката.
(2) Когато лицето, за което е постановена 
мярката, няма местоживеене на територията 
на страната, компетентен да признае акта е 
Софийският градски съд.
(3) Когато актът за налагане на мерки за 
процесуална принуда е изпратен на орган, 
който не е компетентен да го признае, той 
го изпраща служебно на съответния съд и 
незабавно уведомява за това компетентния 
орган в издаващата държава по начин, поз-
воляващ писмен запис и удостоверяване на 
автентичността.
Удостоверение
Чл. 5. (1) Актът за налагане на мерки за 
процесуална принуда или заверено копие от 
него се придружава от удостоверение по об-
разец съгласно приложение № 1 с превод на 
български език или заверено копие от него. 
(2) Съдът може да поиска от компетент-
ния орган на издаващата държава да изпрати 
оригинала на акта за налагане на мерки за 
процесуална принуда, както и оригинала на 
удостоверението.
Условия за признаване
Чл. 6. (1) Акт за налагане на мерки за 
процесуална принуда, постановен в друга 
държава – членка на Европейския съюз, се 
признава и изпълнява, ако се отнася за деяние, 
което съставлява престъпление и по законо-
дателството на Република България. Не може 
да се откаже изпълнение на акт за налагане 
на мерки за процесуална принуда във връзка 
с данъци, такси, мита или валутен обмен на 
основание, че българското законодателство 
не предвижда същия вид данък или такса 
или не урежда по същия начин данъците, 
таксите, митата или валутния обмен, както 
законодателството на издаващата държава.
(2) Двойна наказуемост не се изисква за 
следните престъпления, ако в издаващата 
държава те са наказуеми с лишаване от 
свобода за максимален срок не по-малък от 
три години или за тях се предвижда мярка, 
изискваща задържане за максимален срок не 
по-малък от три години:
1. участие в организирана престъпна група;
2. тероризъм;
3. трафик на хора;
4. сексуална експлоатация на деца и детска 
порнография;
5. незаконен трафик на наркотични и пси-
хотропни вещества;
6. незаконен трафик на оръжия, боеприпаси 
и взривни вещества;
7. корупция;
8. измама, включително такава, която за-
сяга финансовите интереси на Европейския 
съюз по смисъла на Конвенцията за защита