Държавен вестник, бр. 53, 2014 г., стр. 105

БРОЙ  53	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  105  
че не е доказано от ответника по жалбата, 
че е спазена процедурата, регламентирана в 
чл. 26, ал. 2 ЗНА. Претендира се съдебният 
състав да отмени като противоречаща на 
материалноправни норми и несъответстваща 
на целта на закона или да обяви за нищожна 
обжалваната разпоредба, както и да присъди 
всички направени разноски.
Ответникът по подадената жалба – минис-
търът на правосъдието, чрез процесуалния 
си представител юрк. Димитрова оспорва 
жалбата и излага подробни съображения до-
сежно законосъобразността на подзаконовия 
нормативен акт в обжалваната му част и 
моли съда да отхвърли жалбата. Претендира 
се юрисконсултско възнаграждение.
Заинтересованата страна – Асоциация 
„Акредитирани организации за международ-
ни осиновявания“, чрез адв. Маврова иска 
подадената жалба да бъде уважена. 
Представителят на Върховната админист­
ративна прокуратура дава подробно заклю-
чение за основателност на подадената жалба. 
Върховният административен съд, осмо 
отделение, като взе предвид допустимостта 
и основателността на жалбата, преценява 
следното: 
Предмет на оспорване в процедура по чл. 185 
и сл. АПК е законосъобразността на чл. 17, ал. 1, 
т. 4 от Наредба № 12 от 30.09.2009 г. за условията 
и реда за издаване и отнемане на разрешение за 
посредничество при международно осиновяване 
и за осъществяване и прекратяване дейността 
на акредитираните организации, издадена от 
министъра на правосъдието, съгласно която 
министърът на правосъдието има право да 
отнема разрешението за извършване на по-
средничество при международно осиновяване 
при „невписване на нито един кандидат-оси-
новител в регистъра по чл. 113, ал. 1, т. 2 СК 
в продължение на една година“. 
Настоящото оспорване на нормативен текст 
е свързано с оспорването на конкретна Заповед 
№ ЛС-04-303 от 24.02.2012 г. на министъра на 
правосъдието, с която именно на основание 
чл. 17, ал. 1, т. 4 от Наредба № 12 от 30.09.2009 г. 
за условията и реда за издаване на и отнемане 
на разрешение при международно осиновяване 
и за осъществяване и прекратяване дейността 
на акредитираните организации е отнето разре-
шение № 118 от 15.03.2010 г. за посредничество 
при международно осиновяване по отношение 
на Испания, Франция, САЩ и Великобритания, 
издадено на жалбоподателя. 
Съобразявайки се с правилото на чл. 168, 
ал. 1 АПК, съдържащ се в общите разпореди 
на дял трети от АПК, приложим към насто-
ящото производство, а именно, че съдът не 
се ограничава само с обсъждане на основа-
нията, посочени от оспорващия, а е длъжен 
въз основа на представените от страните до-
казателства да провери законосъобразността 
на оспорения административен акт на всички 
основания по чл. 146 АПК, настоящият състав 
намира, че е налице нарушение по т. 3 от 
чл. 143, а именно съществено нарушение на 
административнопроизводствените правила. 
Съгласно чл. 26, ал. 2 ЗНА преди внасянето 
на проект на нормативен акт за издаване или 
приемане от компетентния орган състави-
телят на проекта го публикува на интернет 
страницата на съответната институция заедно 
с мотивите, съответно доклада, като на заин-
тересованите лица се предоставя най-малко 
14-дневен срок за предложения и становища по 
проекта. В случая по отношение на приетия 
проект на наредбата това законово изискване 
не е спазено. Видно от представените по препи-
ската доказателства, не са налице такива, които 
да удостоверят публикуването през 2009 г. на 
интернет страницата на Министерството на 
правосъдието проекта на наредбата заедно 
с мотивите, съответно доклада към него, и 
за какъв период. Представената на стр. 109 
от делото докладна записка № 08-00-/12 от 
5.07.2013 г. на директора на дирекция „Адми-
нистративно-информационно обслужване и 
канцелария“ относно именно публикуване на 
проект за наредба на интернет страницата на 
Министерството на правосъдието по никакъв 
начин не би могла да даде необходимите дан-
ни за едно такова публикуване – не могат да 
се предоставят необходимите доказателства 
за публикуване на сайта на проекта. Такива 
следва да бъдат в писмен вид и не може със 
свидетелски показания да бъде доказано едно 
такова публикуване. Дори да се приеме, че е 
налице дефект в сървъра на Министерството на 
правосъдието, информация за такива законови 
изисквания определено би било добре да се 
съхранява и на друг носител освен електронен. 
Срокът, предвиден в чл. 26, ал. 2 ЗНА, не 
е формално изискване, а израз на минимал-
на гаранция за спазване на принципите за 
откритост и съгласуваност. Обстоятелството, 
изтъкнато от ответника, че не разполага с 
доказателства, за да удостовери спазването на 
тази процедура поради дефектирал сървър на 
Министерството на правосъдието, не променят 
факта на тяхната липса. 
Липсата на доказателства за спазване на 
тези императивни правни норми е основание 
да бъде направен извод, че административният 
нормативен акт противоречи на нормативни 
актове от по-висока степен по смисъла на чл. 15, 
ал. 2 ЗНА и подлежи на отмяна на основание 
чл. 193, ал. 1 във връзка с чл. 146, т. 4 АПК. 
Допуснатите нарушения на административ-
нопроизводствените правила са съществени и 
представляват основание за отмяна на норма-
тивния административен акт по смисъла на 
чл. 193, ал. 1 във връзка с чл. 146, т. 3 АПК.
По изложените съображения настоящият съ-
дебен състав намира, че текстът от обжалваната 
наредба следва да бъде отменен и не следва да 
бъдат разгледани предпоставките по останалите 
искания за отмяна на отделна нейна разпоредба, 
за които са събирани и други доказателства по