Държавен вестник, бр. 73, 2012 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  73
на пенсионерите в България, Национална­
та инициатива „Социална солидарност“ и 
Българската асоциация на пенсионерите. 
От тях становища по делото са представили 
президентът, Министерският съвет, минис­
търът на финансите, министърът на труда 
и социалната политика, НОИ, КНСБ, КТ 
„Подкрепа“, КРИБ, Съюзът на пенсионери­
те – 2004 и Националната инициатива „Со­
циална солидарност“. Искането се подкрепя 
от КНСБ, КТ „Подкрепа“, Съюза на пенси­
онерите – 2004 и Националната инициатива 
„Социална солидарност“. Според президента 
(Росен Плевнелиев), Министерския съвет, 
министъра на финансите, министъра на 
труда и социалната политика, НОИ и КРИБ 
искането е неоснователно.
І.
Конституционният съд, след като обсъди 
установените факти и обстоятелства, дово­
дите и съображенията, изложени в искане­
то и в становищата на страните, за да се 
произнесе, взе предвид следното: Проектът 
на ЗБДОО за 2012 г. е внесен от Министер­
ския съвет в 41-вото Народно събрание на 
2.11.2011 г. и в него (ПЗР) първоначално не 
се съдържат оспорените в това дело разпо­
редби. Законопроектът се обсъжда на първо 
четене (16.11.2011 г.) в пленарната зала на 
Народното събрание със становищата на 
комисиите. Между първото и второто четене 
на законопроекта народни представители 
внасят две предложения за изменение на 
приетия на първо четене законопроект, за­
сягащи чл. 68 КСО. След дебат Народното 
събрание приема едно от предложенията и 
то става част от ЗБДОО за 2012 г. като т. 18 
на § 6 от ПЗР на закона. 
На основание чл. 101 от Конституцията 
президентът (Георги Първанов) е наложил 
санкция (вето) върху приетия закон, като 
го е върнал за ново обсъждане в Народното 
събрание; санкцията е върху целия закон, 
който е оспорен от президента изцяло и по 
принцип поради сочени от него съществени 
законодателни недостатъци, в т.ч. нарушения 
на законодателния процес, засягащи основни 
права на гражданите. На 16.12.2011 г. ветото 
на президента е преодоляно с гласуване от 
Народното събрание. Законът за бюджета 
на Държавното обществено осигуряване за 
2012 г. е обнародван в „Държавен вестник“, 
бр. 100 от 2011 г. 
ІІ.
Относно соченото в искането противоре­
чие на § 6, т. 18, букви „а“ и „б“ от ПЗР на 
ЗБДОО за 2012 г. с принципа за социалната 
държава (преамбюла на Конституцията) и 
с чл. 51, ал. 1 и 3 от Конституцията
1. Социалната държава като характерис­
тика на съвременната българска държава 
присъства в практиката на Конституционния 
съд. Определянето на една държава като 
социална е присъщо на широкото разбиране 
за демокрация, включващо социална спра­
ведливост и сигурност. Социалната функция 
на държавата се възприема като преразпре­
деляне на тежестта на направените разходи 
(Решение на КС № 13 от 2003 г. по к.д. № 11 
от 2003 г.; Решение на КС № 8 от 2012 г. по 
к.д. № 16 от 2011 г.), което цели да осигури на 
всеки слой от населението икономически и 
културен екзистенц на умерено ниво. Възпри­
ема се и като програма, която се изпълнява 
заедно със свободата на избор на професия 
и образование, със социалното обвързване 
на собствеността, с възможното използване 
на земята, природата и производителните 
сили в общ интерес. Социална е държава­
та, която се стреми възможно най-добре да 
вгради принципа за социалната справедли­
вост в законодателството и управлението. 
Съвременният конституционализъм издига 
постулата за социалната държава до основно 
начало на демократичната и правова държава. 
И за да не остане само като бланкетна фор­
мула и социално-карикативно определение 
без реално съдържание, от закрепването му 
като конституционен принцип се извежда 
задължение за носителите на властта в дър­
жавата да предприемат активни и ефективни 
действия за постигане на социална справед­
ливост и социална сигурност. Принципът за 
социалната държава представлява мандат за 
активна социална политика на държавата с 
цел гарантиране социална закрила на хората. 
В Конституцията „социалната държава“ е ос­
новно начало и рамката, в която се вмества 
социалната закрила. Основен компонент на 
тази закрила е организирането и поддържа­
нето на система на обществено осигуряване 
като система на взаимопомощ, чрез която се 
защитава общият интерес – в нейните рамки 
гражданите се осигуряват, получават осигу­
рителни обезщетения при изпълнението на 
определени законови условия и изисквания. 
При дългосрочното обществено осигуря­
ване – пенсионното, централна е функция­
та на т.нар. „договор между поколенията“ 
(Становище на Европейския икономически 
и социален комитет (ЕИСК) относно Иконо­
мическа и финансова оценка на въздействието 
от застаряването на населението, О.В., С 161, 
13.07.2007 г.), при който чрез плащане на оси­
гурителни вноски от настоящото работещо 
поколение се финансират пенсиите на пред­
ходното (работещо) поколение. Държавното 
обществено осигуряване функционира на 
разходнопокривен принцип. Това означава, 
че приходите от осигурителните вноски на 
работещите сега следва да покриват, пак сега, 
разходите за пенсии. Действа правилото, че