Държавен вестник, бр. 32, 2025 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  32
не изключва контрола, възпирането и сът­
рудничеството, а контролът и възпирането 
да не изключват нито независимостта, нито 
взаимодействието и въздействието. Съдът 
трайно се придържа към приетото още в 
най-ранната му юриспруденция разбиране, 
че разделението на властите е метод за 
оптимално функциониране на върховната 
държавна власт и средство за предотвратя­
ване на евентуален произвол от страна на 
държавните органи, което рефлектира върху 
правата на гражданите (Решение № 15 от 
2022 г. по к.д. № 10/2022 г. и цитираната 
там практика).
Принципът на разделение на властите е 
определящ за границите на конституционно 
допустимата намеса на парламента в по­
лето на дейност на другите проявления на 
властването. В мотивите на Решение № 10 от 
2021 г. по к.д. № 8/2021 г. Конституционният 
съд приема: „Според класическата формула 
за разделението на властите на парламента 
не се отрежда привилегировано положение 
спрямо другите власти. Независимо че На­
родното събрание се избира пряко от народа, 
поради което се ползва с пълна демократична 
легитимност, неговите функции и правомо­
щия са конституционно очертани. Конститу­
цията установява, че Народното събрание е 
национален представителен орган, но също 
така разделя държавната власт на законо­
дателна, изпълнителна и съдебна (чл. 8 от 
Конституцията) и не позволява на никоя от 
тях да има надмощие над другите, а изисква 
те взаимно да се балансират и възпират. 
Парламентът не може неограничено да се 
намесва във всяка сфера на управлението. 
[…] Самостоятелността на изпълнителната 
власт се определя от правилата на принципа 
на разделение на властите, санкционирани 
от правото. Конституционният статус на 
изпълнителната власт изключва нейната 
управленска преценка да бъде блокирана 
от някоя друга власт, в това число и от 
законодателната. Изпълнителната власт е 
също толкова независима и самостоятелна, 
колкото и законодателната, в рамките на 
нейните компетенции, поради което Народ­
ното събрание не може със свое решение да 
прегражда пълноценното осъществяване на 
оперативни управленски функции от страна 
на Министерския съвет“.
Една от най-ясните разграничителни 
линии в правното положение на висшите 
държавни органи, прокарани в българския 
конституционен модел, основан на принци­
па на разделение на властите, е разграни­
чителната линия между правомощията на 
законодателната и изпълнителната власт по 
отношение на държавния бюджет: между 
приемане (от Народното събрание, негова 
изключителна компетентност по смисъла на 
чл. 84, т. 2 от Конституцията) и предлагане, 
изпълнение и отчитане на държавния бюджет 
(от Министерския съвет, негова изключи­
телна компетентност според чл. 87, ал. 2 и 
чл. 106 от Основния закон). Това разграни­
чение е потвърдено ясно в редица решения 
на Конституционния съд (Решение № 15 от 
2022 г. по к.д. № 10/2022 г. и цитираната там 
практика). Според Съда „конституционният 
законодател изважда от кръга на правомощи­
ята на Народното събрание текущата управ­
ленска дейност, свързана с ръководството по 
изпълнението на бюджета, и я предоставя 
на Министерския съвет“ (Решение № 6 от 
2001 г. по к.д. № 17/2000 г.).
Конституционният съд е изяснил (Решение 
№ 6 от 2001 г. по к.д. № 17/2000 г.; Решение 
№ 2 от 2009 г. по к.д. № 1/2009 г. и др.), че 
конституционната разпоредба на чл. 106 не 
съдържа конкретна правна уредба на право­
мощията на Министерския съвет във фазата 
на изпълнение на държавния бюджет, като 
тази уредба е оставена на законодателството 
(и е осъществена чрез Закона за публичните 
финанси). Съотношението на бюджетните 
правомощия на законодателната и изпъл­
нителната власт обаче не може да бъде 
нарушавано чрез закон (Решение № 2 от 
2009 г. по к.д. № 1/2009 г.). Още по-малко е 
възможно да бъде нарушавано чрез решение 
на Народното събрание.
В контекста на гореизложеното относно 
принципа на разделението на властите е кон­
ституционно недопустимо с решение на пар­
ламента да се осигурява ликвидна подкрепа 
на Фонд „Сигурност на електроенергийната 
система“ чрез възлагане на министъра на фи­
нансите да предоставя средства от бюджета, 
тъй като съгласно чл. 106, предл. първо от 
Конституцията изключително правомощие на 
правителството е да ръководи изпълнение­
то на държавния бюджет. В съответствие с 
конституционния принцип на разделение на 
властите правителството осъществява изпъл­
нителната власт и формира самостоятелно 
своята воля на основата на Конституцията и 
законите. В случай на несъответствие между 
управленската преценка на правителството 
и волята на парламента парламентът може 
да приложи конституционно установени спо­
соби за парламентарен контрол. Народното 
събрание не може със свое решение да се 
намесва в пълноценното осъществяване на 
конституционно възложените управленски 
функции на Министерския съвет и в част­
ност оперативни управленски функции (в 
този смисъл е Решение № 10 от 2021 г. по 
к.д. № 8/2021 г.).
С оспореното по настоящото дело Ре­
шение парламентът възлага на министъра 
на финансите да осъществи дейност, която 
принадлежи към изпълнително-разпореди­