Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 141

Б Р О Й  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  141
норма на дисконтиране, подходяща за тази валута.
Предприятието оценява получената сегашна стой-
ност по валутния курс на Българската народна банка
към датата на съставяне на счетоводния отчет.
6.8. Нормата на дисконтиране на бъдещите
парични постъпления следва да бъде определена
преди данъчното облагане и да отразява текущата
пазарна оценка на времевата стойност на парич-
ните средства и специфичните за актива рискове.
Нормата на дисконтиране не следва да отразява
рискове, с които оценката на бъдещите парични
потоци е била вече коригирана.
6.9. При определяне нормата на дисконтиране
се вземат под внимание:
а) среднопретеглената цена на капитала на
предприятието, определена чрез метода на оценя-
ване на капиталовите активи;
б) лихвените проценти по кредитите на пред-
приятието;
в) други пазарни лихвени проценти.
6.10. Нормата на дисконтиране е независима от
структурата на капитала на предприятието (съот-
ношението между собствен и привлечен капитал)
и от начина, по който то финансира покупката на
своите активи.
Отразяване на загубата от обезценка на отде-
лен актив
7.1. Когато възстановимата стойност на акти-
ва спадне под балансовата (преносната) стойност
на актива, предприятието отразява намаление на
балансовата стойност до размера на възстанови-
мата му стойност. Намалението се третира като
загуба от обезценка.
7.2. Загубата от обезценка на актив се признава
веднага като текущ разход за дейността, освен ако
активът се отчита по преоценена стойност, в кой-
то случай загубата от обезценка се отразява като
намаление на преоценъчния резерв. Ако загубата
е по-голяма от създадения резерв, превишението
се отразява като текущ разход за дейността.
7.3. Ако след извършена обезценка на актив
неговата възстановима стойност превиши балан-
совата му стойност, се отразява възстановяване на
загубата от обезценка—като текущ приход от дей-
ността—до размера на предходната обезценка,
която е била отразена като текущ разход за дей-
ността. Ако сумата на увеличението превишава пре-
дишното намаление, разликата се отчита като пре-
оценъчен резерв, когато за актива е възприета по-
литика за отчитане по преоценена стойност.
7.4. След признаване на загубата от обезценка
на актива амортизационната сума на актива следва
да се коригира за бъдещите периоди, така че да може
да се разпредели новата преносна стойност на акти-
ва съгласно определена база за остатъка от полез-
ния му срок на годност след приспадане на остатъч-
ната стойност на актива, ако такава съществува.
Възстановяване на загубата от обезценка на
отделен актив
8.1. Предприятието следва да прецени към вся-
ка дата на изготвяне на финансовия отчет дали
съществуват признаци, че загубата от обезценка,
призната в предходни години, може вече да не съ-
ществува или пък да е намаляла. Ако съществуват
подобни признаци, предприятието следва да оцени
възстановимата стойност на съответния актив.
8.2. За да се определи наличието на условия за
възстановяване на загубата от обезценка на акти-
вите, се използват:
а) външни източници на информация:
—пазарната стойност на актива се е повишила
значително през отчетния период;
—настъпили са или ще настъпят в непродъл-
жителен период значителни, положителни за пред-
приятието промени в технологичната, пазарната,
икономическата или правната среда, при която се
използва съответният актив;
—пазарните лихвени проценти или други нор-
ми на възвръщаемост на инвестиции са се пони-
жили, което ще окаже влияние върху нормата на
дисконтиране при определяне на стойността в упот-
реба и ще повиши значително възстановимата
стойност на актива;
б) вътрешни източници на информация:
—през отчетния период са настъпили или се
очаква да настъпят значителни, положителни за
предприятието промени в степента или в начина,
по който се използва или се очаква да бъде изпол-
зван активът;
—във вътрешните отчети на предприятието има
отразени очаквания, че полезното действие на съ-
ответния актив ще бъде по-голямо от очакваното.
8.3. При определянето на необходимостта от
намаляване на признатата през минали периоди
загуба от обезценка се прилага принципът на съ-
щественост.
8.4. Загубата от обезценка на актива следва да
бъде коригирана само когато е настъпила промя-
на в очакванията, използвани при определяне на
възстановимата стойност на актива, след призна-
ването на последната загуба от обезценка. В този
случай преносната стойност на актива следва да
бъде повишена до неговата възстановима стойност.
Това увеличение представлява възстановяване на
загубата от обезценка.
8.5. При възстановяването на загубата от обез-
ценка преносната стойност на актива не следва да
превишава преносната стойност, която би била
определена, при положение че в предходни години
не е била признавана загуба от обезценка. Преви-
шение се допуска само ако е възприета политика
активът да се отчита по преоценена стойност.
Определяне на възстановимата стойност на
обекти, генериращи парични постъпления
9.1. Когато е невъзможно да се определи въз-
становимата стойност на отделен актив, предприя-
тието следва да определи възстановимата стойност
на генериращия парични постъпления обект, към
който принадлежи и оценяваният актив.
9.2. Невъзможност да се определи възстанови-
мата стойност на отделен актив е налице, когато:
а) стойността му в употреба не може да бъде
изчислена така, че да е близка до неговата нетна
продажна цена;
б) активът не генерира парични постъпления,
които са в значителна степен независими от пос-
тъпленията от други активи.
Пример. Дърводобивно предприятие притежа-
ва въжена линия за обслужване на основната дей-
ност. Тази линия не може да генерира парични
постъпления, които да са в значителна степен не-
зависими от паричните постъпления, генерирани