Държавен вестник, бр. 107, 2002 г., стр. 53

Б Р О Й  107
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  53
вен акт по смисъла на чл. 7, ал. 2 ЗНА. Този вид
актове се издават за уреждане на материя, уста-
новена с нормативен акт от по-висока степен,
поради което те не могат да му противоречат. За-
конът за нормативните актове е определил сис-
темата на тези актове, които имат различна юри-
дическа сила. Целта на една наредба е да уста-
нови начина на прилагане на определени зако-
нови разпоредби, но в рамките на закона, и
именно в тази връзка следва да бъде извършена
и преценката за законосъобразност на обжал-
ваните разпоредби на Наредба № 4 от 1999 г. на
министъра на финансите.
Съгласно чл. 1, ал. 1 от наредбата с нея се
определят редът и начинът за издаване на касо-
ва бележка (фискален бон) в търговските обек-
ти, както и техническите и функционалните
изисквания, одобряването, въвеждането в екс-
плоатация, отчитането, сервизът и контролът
на фискалните устройства.
В чл. 14, ал. 3 е предвидено при покупка на
фискално устройство лицата по чл. 2, ал. 1 и 2
да сключват договори за техническо обслуж-
ване и ремонт само с регистрирани от ГД НЦМ
сервизни фирми, като списъкът на регистри-
раните сервизни фирми, както и промените в
него се публикуват по реда на чл. 13, ал. 6. Ана-
логична е разпоредбата и на чл. 36, ал. 1 от
наредбата, съгласно която при въвеждане в ек-
сплоатация на фискалното устройство същите
лица сключват договор за техническо обслуж-
ване и ремонт само с регистрираните от ГД
НЦМ сервизни фирми, като техническото об-
служване по време на гаранционния срок е
безплатно и в рамките на поетите от произво-
дителя гаранции.
Както се твърди в жалбата, съгласно цити-
раните разпоредби от наредбата всеки търго-
вец, който има закупен и регистриран касов
апарат, е длъжен да сключи писмен договор със
сервизна организация, посочена от министъра
на финансите, като в чл. 38 е предвидена санк-
ция при несключване на договор по чл. 36, ал. 1
или извършване на ремонт на фискалното уст-
ройство от организация, различна от посочени-
те в специален списък.
Правната уредба на понятието “договор” е в
чл. 8, ал. 1 ЗЗД. Това е съглашение между две
или повече лица, за да се създаде, уреди или
унищожи една правна връзка между тях. Безс-
порно, с обжалваните разпоредби на чл. 14, ал. 3
и чл. 36, ал. 1 от наредбата лицата по чл. 2, ал. 1
и 2 сключват договор за извършване на опреде-
лена услуга— техническо обслужване и ремонт
с други сервизни фирми, но изрично посочени в
специален списък от министъра на финансите.
Съществена особеност на договора по сми-
съла на чл. 8, ал. 1 ЗЗД е, че това понятие включ-
ва две или повече волеизявления, съвпадащи
по съдържание, с които се цели постигането на
определени правни последици. Двустранните
договори пораждат права и задължения и за
двете страни по правоотношението, поради
Актовете на Министерския съвет, отделни-
те министри и ръководители на ведомства, под-
чинени на Министерския съвет, които имат
нормативно съдържание, създават права и за-
дължения за неограничен брой лица, които имат
правен интерес да ги обжалват пред ВАС. Жал-
боподателят в качеството си на едноличен тър-
говец е заинтересован от отмяната на обжалва-
ните разпоредби, като се има предвид, че На-
редба № 4 от 1999 г. на министъра на финансите
касае регистриране и отчитане на продажби в
търговските обекти.
Ответникът по жалбата твърди, че същата е
процесуално недопустима, позовавайки се на
чл. 224, ал. 1 ГПК, тъй като с решение № 913 от
18.II.2000 г. по адм.д. № 223 от 2000 г. 5-членен
състав на ВАС вече се е произнесъл по законо-
съобразността на Наредба № 4 от 1999 г., като
е отхвърлил подадените жалби за отмяна на
наредбата в нейната цялост.
При определяне същността на материална-
та законна сила на едно съдебно решение спо-
ред нашето законодателство следва да се имат
предвид разпоредбите на чл. 220 и 224 ГПК.
Влязлото в сила решение според чл. 220 ГПК е
задължително за страните, техните наследни-
ци и правоприемници, за съда, който го е издал,
и за всички други съдилища и учреждения в
републиката. Обективните предели на матери-
алната законна сила на решението са посочени
в чл. 221 ГПК. То влиза в сила само между съ-
щите страни, за същото искане и на същото
основание, т.е. налице трябва да е пълна иден-
тичност на страните, основанието и петитума
на двете дела. Липсата на тъждественост на
някой от тези три индивидуализиращи силата
на пресъдено нещо белези изключва приложе-
нието на чл. 221 ГПК.
Съгласно чл. 224 ГПК спор, разрешен с вляз-
ло в сила решение, не може да бъде пререшаван,
освен в случаите, когато законът разпорежда
друго, а повторно заведеното дело се прекратява
служебно от съда, в какъвто смисъл са доводите
на ответника по жалбата относно допустимост-
та на жалбата на Антон Александров. В конк-
ретния случай обаче не може да се приеме, че
решението по адм.д. № 223 от 2000 г. на ВАС има
сила на пресъдено нещо и по отношение на жал-
боподателя, който не е бил страна в процеса.
Цитираното решение има сила и е задължител-
но само за страните съгласно чл. 220 ГПК и
именно за тях се отнася забраната на чл. 224,
ал. 1 ГПК, че същият спорен предмет не може
отново да бъде пререшаван от ВАС.
По същество подадената от Антон Алексан-
дров жалба е основателна.
Наредба № 4 от 1999 г. за регистриране и
отчитане на продажби в търговски обекти е
издадена от министъра на финансите в кръга на
делегираните му с чл. 102, ал. 3 във връзка с
§ 11, ал. 1, т. 3 от преходните и заключителните
разпоредби на Закона за данъка върху добаве-
ната стойност права като подзаконов нормати-