Държавен вестник, бр. 102, 2003 г., стр. 2

С Т Р .  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  102
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
НАРОДНО СЪБРАНИЕ
УКАЗ № 502
На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Да се обнародва в “Държавен вестник” За-
конът за кръвта, кръводаряването и кръвопре-
ливането, приет от ХХХIX Народно събрание
на 6 ноември 2003 г.
Издаден в София на 17 ноември 2003 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: Антон Станков
ЗАКОН
за кръвта, кръводаряването и кръво-
преливането
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Чл. 1. (1) С този закон се уреждат обществе-
ните отношения, свързани с даряването, взема-
нето, диагностиката, преработването, транспор-
та, съхраняването, употребата на кръв и кръв-
ни съставки и осигуряването на тяхното качес-
тво и безопасност.
(2) На планиране подлежат видът и коли-
чествата кръв и кръвни съставки за задоволя-
ване нуждите на лечебните заведения и за про-
изводство на лекарства, получени от плазма.
(3) Проследяването на кръвта и кръвните
съставки от донора до реципиента и обратно се
гарантира чрез осъществяване на трансфузио-
нен надзор като система за регистриране и ана-
лиз на информацията и за контрол по осигуря-
ване на качеството и безопасността на кръвта и
кръвните съставки.
(4) Дейностите по ал. 1 се осъществяват съг-
ласно медицински стандарт по трансфузионна
хематология, утвърден с наредба на министъра
на здравеопазването.
Чл. 2. Разпоредбите на закона не се прила-
гат за трансплантацията на хемопоетични ство-
лови клетки.
Чл. 3. (1) Дейностите по този закон се осъ-
ществяват при спазване на принципите за:
1. доброволност и безвъзмездност при даря-
ването на кръв и кръвни съставки;
2. защита на правата и здравето на донорите
и реципиентите;
3. равнопоставеност на донорите и реципи-
ентите;
4. рационална употреба на кръвта и кръвни-
те съставки;
5. самозадоволяване на страната с кръв и
кръвни съставки.
(2) Кръв и кръвни съставки се използват за
медицински нужди по медицински показания или
когато други методи за лечение са неефективни.
Чл. 4. Кръвта и кръвните съставки не могат
да бъдат предмет на възмездна сделка освен в
случаите по този закон.
Чл. 5. (1) Многопрофилните болници за ак-
тивно лечение, в чиято структура има отделе-
ние по трансфузионна хематология, и Военно-
медицинската академия доставят на центрове-
те за трансфузионна хематология кръв и кръв-
ни съставки срещу възмездяване за разходите
по тяхното вземане.
(2) Центровете за трансфузионна хематоло-
гия доставят на лечебните заведения за болнич-
на помощ и на диспансерите с легла диагности-
цирани и преработени кръв и кръвни съставки
безвъзмездно, в рамките на утвърдените коли-
чества по чл. 26, т. 1.
(3) Извън случаите по ал. 2 центровете за
трансфузионна хематология могат да доставят
на лечебните заведения за болнична помощ и
на диспансерите с легла кръв и кръвни състав-
ки срещу възмездяване на разходите по тяхното
диагностициране и преработка.
(4) Условията и редът за възмездяването по
ал. 1 и 3, както и остойностяването на разходите
се определят с наредба на Министерския съвет.
(5) Центровете за трансфузионна хематоло-
гия доставят плазма на производителите на
лекарства по цени, при условия и по ред, опре-
делени с наредба на Министерския съвет.
Чл. 6. (1) Допуска се лечебните заведения
по чл. 15 да вземат кръв срещу заплащане в след-
ните случаи:
1. при спешни случаи и при липса на на-
лични количества от необходимата кръвна
група в съответния център за трансфузионна
хематология;
2. за производство на ваксини, серуми и
имуноглобулини;
3. за научноизследователски и диагностич-
ни цели в медицината.
(2) Лечебните заведения по чл. 15 могат да
покриват непосредствените разходи на кръво-
дарителите, както и да ги стимулират със симво-
лични подаръци и по друг, съвместим с принци-
па за доброволност на кръводаряването начин.
(3) Заплащането на кръвта и кръвните със-
тавки в случаите по ал. 1 се извършва по ред и
цени, определени в наредбата по чл. 5, ал. 4.
Чл. 7. (1) Кръв и кръвни съставки се изнасят
извън територията на страната само по реше-
ние на Министерския съвет, когато са предназ-
начени за:
1. оказване на хуманитарна помощ;
2. производство на лекарства за нуждите на
страната.
(2) Министърът на здравеопазването орга-
низира износа на кръв и кръвни съставки в слу-
чаите по ал. 1, т. 2.