Държавен вестник, бр. 70, 2018 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  70
по смисъла на чл. 142, ал. 1 от АПК, но и 
Наредбата за регулиране на цените на елек-
трическата енергия, приета с ПМС № 35 от 
20.02.2004 г., обн., ДВ, бр. 17 от 2.03.2004 г., 
изм. и доп., бр. 62 от 31.07.2007 г., бр. 42 от 
5.06.2012 г., в сила от 5.06.2012 г., отм., бр. 38 
от 23.04.2013 г., в сила от 5.04.2013 г., не 
пренебрегва всички разходи на производи-
телите на електрическа енергия като фактор 
при определяне на цените. Разпоредбите на 
чл. 3, ал. 2, т. 1 и чл. 3, ал. 3, т. 2, буква „а“ 
от отменената наредба посочват разходите на 
дружествата като наблюдавани елементи за 
осъществяване на дейността на Комисията 
по регулиране на цените на електрическата 
енергия, а чл. 11 от отменената наредба е със 
сходно съдържание на чл. 11 от действащата 
от 2017 г. наредба и позволява определени 
видове разходи, които са пряко свързани с 
лицензионната дейност, да могат да бъдат 
включени в необходимите приходи съобразно 
указания на Комисията, за да бъдат елемент 
от ценообразуването.
По изложените съображения настоящият 
съдебен състав намира, че оспорената раз-
поредба на чл. 6, т. 1 от Тарифата трябва да 
бъде отменена при наличието на основанията 
по чл. 146, т. 3, 4 и 5 от АПК.
По водене на делото пред настоящата ин-
станция оспорващият е направил разноски в 
размер 20 лв., които представителят на Вър-
ховната административна прокуратура иска 
да бъдат присъдени в полза на Върховната 
административна прокуратура, поради което с 
оглед изхода на спора и на основание чл. 143, 
ал. 1 от АПК следва да бъдат възложени в 
тежест на бюджета на ответната страна – Ми-
нистерския съвет на Република България. 
По изложените съображения Върховният 
административен съд, пето отделение, 
Р Е Ш И :
Отменя чл. 6, т. 1 от Тарифата за таксите, 
които се събират от Държавната комисия 
за енергийно и водно регулиране по Закона 
за енергетиката (загл. изм. – ДВ, бр. 41 от 
2007 г.), приета с ПМС № 266 от 4.10.2004 г., 
обн., ДВ, бр. 89 от 12.10.2004 г., изм. и доп., 
бр. 41 от 22.05.2007 г., бр. 10 от 6.02.2009 г.; 
изм. с Решение № 10993 на ВАС на РБ – бр. 90 
от 31.10.2014 г.
Осъжда Министерския съвет на Репуб­
лика България, София, бул. Дондуков № 1, 
да заплати на Върховната административна 
прокуратура, София, бул. Александър Стам-
болийски № 18, сумата 20 (двадесет) лв.
Решението може да се обжалва в 14-дневен 
срок от съобщението до страните пред петчле-
нен състав на Върховния административен съд.
Председател: 
Георги Чолаков
7846
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 10565 
от 16 август 2018 г.
по административно дело № 9882 от 2018 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – петчленен състав – І колегия, 
в закрито заседание в състав: председател: 
Надежда Джелепова, членове: Георги Колев, 
Татяна Хинова, Илияна Дойчева, Славина 
Владова, изслуша докладваното от съдията 
Илияна Дойчева по адм. дело № 9882/2018 г.
Производството по делото е по реда на 
чл. 229 и сл. от Административнопроцесуал-
ния кодекс (АПК).
Образувано е по частна жалба на Сдружение 
с нестопанска цел „Център за защита правата 
в здравеопазването“ и МБАЛ – „Медицински 
комплекс Свети Иван Рилски“ – ЕООД, про-
тив определение от 19.07.2018 г., постановено 
по адм. д. № 8989/2018 г. по описа на Върхов-
ния административен съд. Жалбоподателите 
навеждат доводи за незаконосъобразност на 
обжалваното определение като постановено 
в нарушение на материалния закон и молят 
за отмяната му.
Ответникът – министърът на здравеопазва-
нето, в писмено становище оспорва частната 
жалба и моли обжалваното определение да 
бъде оставено в сила.
Частната жалба е подадена в срок и е допус-
тима, а разгледана по същество е основателна, 
като съображенията за това са следните:
С обжалваното определение тричленен 
състав на Върховния административен съд 
отхвърля искането на Сдружение с нестопанска 
цел „Център за защита правата в здравеопаз-
ването“ и МБАЛ – „Медицински комплекс 
Свети Иван Рилски“ – ЕООД, за спиране на 
изпълнението на § 3, ал. 2 от преходните и 
заключителните разпоредби на Наредба № 2 от 
5.02.2018 г. за условията и реда за осигуряване 
защита на лицата при медицинско облъчване 
(ДВ, бр. 13 от 2018 г.).
За да постанови този резултат, съдът приема, 
че вредите, които биха претърпели оспорващи-
те от изпълнението на обжалваната норма, са 
икономически и не са противопоставими на 
защитения с разпоредбата обществен интерес, 
а именно живота и здравето на гражданите.
Определението е постановено в нарушение 
на материалния закон.
Незаконосъобразен и необоснован е изво-
дът на съдебния състав, че вредите, които ще 
претърпят жалбоподателите, са икономически 
и са непротивопоставими на обществения ин-
терес. Съгласно правилото на чл. 166, ал. 2 във 
връзка с ал. 4 и чл. 190, ал. 1 АПК, при всяко 
положение на делото до влизането в сила на 
решението по искане на оспорващия, съдът 
може да спре предварителното изпълнение, 
допуснато с влязло в сила разпореждане на 
органа, издал акта по чл. 60, ал. 1, ако то би