Държавен вестник, бр. 16, 2019 г., стр. 67

БРОЙ  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  67  
Представител на Върховната администра-
тивна прокуратура счита, че протестът е 
подаден в срок от надлежна страна, поради 
което е допустим и основателен по същество. 
Излага доводи в подкрепа на така формули-
раното становище. 
Производството пред тричленен състав на 
Върховния административен съд е образува-
но по протест на прокурор във Върховната 
административна прокуратура срещу чл. 30, 
ал. 1 от Правилника за прилагане на Закона за 
лова и опазване на дивеча. Твърдяло се е, че 
текстът въвежда прилагане на принудителна 
административна мярка, която не е предви-
дена в акт от по-висока степен, каквото е 
изискването на чл. 22 и 23 от ЗАНН, тъй като 
тази мярка не е уредена в съответен закон – в 
случая Закона за лова и опазване на дивеча.
С оспорения пред настоящата инстанция 
акт тричленен състав на ВАС е отхвърлил 
протеста като неоснователен. За да постанови 
решението си, съдът е приел, че регламенти-
раните в чл. 30, ал. 1 от ППЗЛОД действия не 
представляват по своята същност принудител-
на административна мярка, нито администра-
тивно наказание, налагано по реда на ЗАНН, 
поради което и не са налице нарушения на 
описаните в протеста разпоредби. Санкцията 
имала договорен характер и се реализирала 
при неизпълнение на задължения, визирани 
в договорите, сключвани между директора на 
ДГС и съответното ловно сдружение по реда 
на чл. 36, ал. 4 от ЗЛОД във връзка с чл. 29 
от ППЗЛОД. 
Протестът е депозиран в сроковете по 
чл. 211 от АПК от страна в първоинстанцион-
ното производство, за която съдебният акт е 
неблагоприятен, поради което е процесуално 
допустим. 
По същество е основателен по следните 
съображения: 
Правилникът за прилагане на Закона за 
лова и опазване на дивеча е приет с ПМС 
№ 151 от 13.06.2001 г. Разпоредбата на чл. 30, 
ал. 1 от същия съществува от приемането му, 
като през 2009 г. е допълнена относно субекта 
на предложение, а през 2010 г. е изменено на­
именованието на издателя на заповедта и към 
момента на депозиране на протеста гласи по 
следния начин: „при неизпълнение на договор-
ните задължения по чл. 29, ал. 9 директорът на 
държавното горско стопанство по предложение 
на комисията по ловно стопанство или на 
управителния съвет на ловното сдружение по 
чл. 30 от Закона за лова и опазване на дивеча 
със заповед забранява ползването на дивеча 
в съответния ловностопански район за срок 
до една година“. 
По силата на чл. 33 от ЗЛОД стопанис-
ването на дивеча се осъществява от ДГС, 
когато не е предоставено чрез конкурс и не 
е сключен договор за това. С разпоредбата на 
чл. 36, ал. 4 от закона е дадена възможност за 
пряко договаряне за стопанисване на дивеча с 
ловни сдружения по чл. 30, ал. 1, т.е. на лица 
по чл. 29 от ЗЛОД – български граждани, 
придобили право на лов, обединени в ловни 
дружини, и то само относно ловностопански 
райони извън тези в дивечовъдни участъци, 
предоставени чрез конкурс, и извън държав-
ните ловни стопанства по чл. 35 от ЗЛОД. 
След осъществяване на процедура по пряко 
договаряне директорът на ДГС или съответно 
на ДЛС сключва с ловно сдружение договор 
за предоставяне стопанисването и ползването 
на дивеча, който договор съдържа съответните 
клаузи, установяващи правата и задължени-
ята на страните. С разпоредбата на чл. 30 от 
правилника на закона е предоставена възмож-
ност на директора на ДГС при установяване 
на неизпълнение на договорните задължения 
със заповед да забрани ползването на дивеча 
в съответния ловностопански район за срок 
до една година, като ловното сдружение, 
сключило договора, продължава да полага 
изрично визираните в чл. 37 от ЗЛОД грижи 
за дивеча в ловностопанския район. При 
така установената фактическа обстановка 
настоящата инстанция счита, че действията, 
предприемани по силата на чл. 30, ал. 1 от 
ППЗЛОД от страна на директора на ДГС, 
по своя характер представляват налагане на 
принудителна административна мярка по 
смисъла на ЗАНН. Налице е волеизявление 
на овластен по силата на закона орган, с 
което се засягат права и законни интере-
си на ловно-рибарско сдружение – страна 
по договор, сключен на основание чл. 29, 
ал. 8 от правилника. Обстоятелството, че 
отношенията между отговорния директор и 
съответното сдружение се уреждат с договор, 
не изключва възможността на овластения от 
държавата представител, натоварен с охраната 
на обществения интерес в сферата на стопа-
нисване и опазване на дивеча, да упражни 
властнически правомощия, като ограничи 
обхвата на правата на ответната по договора 
страна. Възможността за налагане на принуда 
е насочена към защита на важни за държавата 
природни ресурси, които следва да бъдат под 
особен контрол и регламентирано разходване. 
Наличието на описаните обстоятелства води 
до необходимост от определянето на забраната, 
налагана по реда на чл. 30, ал. 1 от ППЗЛОД 
като индивидуален административен акт по 
смисъла на АПК, а оттам и до извода за ха-
рактера му на принудителна административна 
мярка по смисъла на ЗАНН. 
Принудителните административни мерки 
са инструмент на държавата за обезпечава-
не на законосъобразното осъществяване на 
определени правоотношения чрез налагане 
на държавната принуда. Тъй като мерките се 
изразяват в едностранно неблагоприятно зася-
гане на правната сфера на засегнатия правен 
субект и са свързани с ограничаването на права 
и налагане на задължения, принудителните 
административни мерки следва задължително