Държавен вестник, бр. 40, 2017 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  40
дело 52/81, Werner Faust v. Commission, пар. 
26 – 27 и по дело Kyowa Hakko v. Commission, 
T-223/00 [2003], пар. 39). Съдът счита също 
така, че ако един добросъвестен и внима-
телен стопански субект може да предвиди 
приемането на определена мярка от дадена 
общностна институция, която ще засегне 
неговите интереси, той не би могъл да се 
позове на този принцип, ако мярката бъде 
приета (решение по дело 265/85 Van den Bergh 
en Jurgens and Van Dijk Food Products Lopik v 
Commission, пар. 44; решение на съда първа 
инстанция по присъединени дела T-116/01 и 
T-118/01 P&O European Ferries). 
Преференциалните цени като схема за 
подпомагане на производителите на енергия 
от ВИ в публичен интерес са много повече 
средство да се избегнат трудностите, които 
икономическата и финансовата нестабилност 
могат да породят за постигане на тази цел, 
отколкото на първо място да се защитят 
индивидуалните икономически интереси 
на тези производители, които са търговски 
участници. Балансът на интересите на обще-
ството и икономически активните субекти, 
а не очакванията от непроменяемо висока 
печалба на производителите/инвеститорите 
е изведен на преден план.
Концепцията за легитимните правни очак-
вания се проявява различно в различните сек-
тори. Изключително трудно е да се обосноват 
легитимни правни очаквания в сектори, които 
по принцип са признати като подложени на 
чести промени, какъвто несъмнено е сектор 
енергия от ВИ. Това, което прави очакванията 
оправдани, е тяхната обоснованост. Те трябва 
да се основават на индивидуализирано обвърз-
ване от страна на публичната власт, а не на 
общата законодателна рамка. Също така те 
следва да бъдат формирани добросъвестно, 
с дължимото внимание. Не е разумно да се 
очаква, че проблем, който вече е бил предмет 
на внимание на законодателя под форма на 
съществуваща законова уредба, няма отново 
да има място в неговия дневен ред. Съответно 
очакването, че законът ще изисква или раз-
решава нещо утре, основано единствено на 
факта, че то се изисква или разрешава днес, 
е напълно лишено от разумни основания и в 
този смисъл – е нелегитимно. 
Относно твърдяното несъответствие с 
чл. 63 ДФЕС:
В искането се твърди също така несъот-
ветствие на разпоредбата на § 18 ПЗР ЗИДЗЕ 
с чл. 63 ДФЕС. Вносителят приема, че със 
законодателната промяна на режима на пре-
ференциалните цени в посока на тяхното 
намаляване, като се нарушава принципът на 
правна сигурност, и по-специално – свърза-
ната с него закрила на легитимните очаква-
ния на инвеститорите/производителите на 
енергия от ВИ, попадащи в обхвата на § 18, 
ал. 1 ПЗР ЗИДЗЕ, се разколебава въобще 
доверието на инвеститорите в стабилността 
на правната рамка в този сектор и така се 
създава препятствие за свободното движение 
на капитали в противоречие с изричната за-
брана в чл. 63 ДФЕС. Накратко, в основата 
на твърдяното несъответствие на § 18 ПЗР 
ЗИДЗЕ с чл. 63 ДФЕС е претендираната 
легитимност на правните очаквания на ин-
веститорите, попадащи в обхвата на ал. 1 от 
същия параграф, за запазване и занапред на 
гарантираната висока печалба и положението 
на икономическо предимство. 
Целите на ЕС в сектор енергетика, така 
както са определени в чл. 194 (1), дял IV (Сво-
бодно движение на хора, услуги и капитали), 
глава „Енергетика“, включват и гарантиране 
на функционирането на енергийния пазар, 
обезпечаването на енергийната сигурност, 
както и насърчаването разработването на 
възобновяеми енергийни източници. Префе-
ренциалните цени за енергия от ВИ са тип 
мярка за насърчаване производството на 
енергия от ВИ, за постигане на посочените 
цели, която в сравнение с други схеми за сти-
мулиране, предвидени в Директива 2009/28, 
е непазарно ориентирана. Според практиката 
на ЕК и СЕС тя е държавна помощ и като 
всяка държавна помощ създава селективно 
икономическо предимство за нейните получа-
тели и крие потенциална заплаха да наруши 
конкуренцията и да бъде несъвместима с 
общия пазар, освен ако не е предвидено друго 
в Договорите (чл. 107 (1) ДФЕС).
Водим от посоченото, Конституционният 
съд счита, че преди всичко следва да изясни 
доколко в конкретния случай има основа-
ние твърдението в искането, че са налице 
легитимни правни очаквания на субектите 
в обхвата на § 18, ал. 1 ПЗР ЗИДЗЕ в специ-
фичния контекст на държавната помощ, без 
да навлиза по същество и да обхваща всички 
аспекти на същата. 
По делото Essent Netwerk Noord (дело 
C-206/06 Essent Netwerk Noord [2008]) СЕС 
приема, че с понятието „намеса чрез държав-
ни ресурси“ в чл. 107 (1) ДФЕС е предвидено 
да бъдат обхванати и предимствата, предос-
тавени посредством публична или частна 
организация, определена или учредена от 
държавата, за да прилага схемата за помощи 
наред с пряко предоставените от държавата. 
Такава е и позицията на ЕК в редица реше-
ния за преценка съвместимостта на схемите 
за подпомагане с изискванията по чл. 107 
(1) ДФЕС – т.нар. решение на ЕК от 2011 г. 
относно мярка държавна помощ за енерго-
емките индустрии – Австрия No C 24/2009 
(ex N 446/2008); решение на ЕК от 2016 г., 
за схемите за подпомагане на производите­