Държавен вестник, бр. 10, 2018 г., стр. 23

БРОЙ  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23  
на конкретна финансова, инвестиционна или 
друга политика, на реализиране на икономии, 
сключване на бъдещи договори и т.н.
Изпълнението на това задължение е без­
условно – законът не е предоставил на су­
бективната преценка на работодателя какво 
възнаграждение и кога да плати – нито по 
отношение на неговото основание, нито по 
отношение на неговия размер – той е такъв, 
какъвто е уговорен в сключения трудов до­
говор. По този начин законодателят вменява 
задължението на работодателя да управлява 
финансите си по начин, осигуряващ във всеки 
момент поддържането на такова финансово 
състояние на предприятието си, че да може 
да изплати в срок най-малко установения в 
закона минимум на трудовите възнаграждения 
дори при наличието на парични затруднения 
в рамките на кратък период от време. Такива 
могат да възникнат поради всякакви непред­
видени или изключителни обстоятелства, като 
например внезапно спиране на плащанията 
от съконтрахент, съдебен спор, свързан с 
дейността или имуществото на работодате­
ля, кратковременен недостиг на суровини 
и материали или поради настъпването на 
форсмажорни обстоятелства, като природни 
бедствия, аварии, военни или терористични 
действия, бунтове, стачки и други, поради което 
и причините за недостига на средства не са 
и на практика не могат да бъдат изрично и 
лимитативно регламентирани в обсъжданата 
разпоредба.
Въпреки възможното житейско многообра­
зие на релевантни обстоятелства основната 
им характеристика, която ги разграничава от 
основанията за откриване на производство 
по несъстоятелност, е тяхната преодолимост, 
кратковременният им и преходен характер. 
Поради това и гаранцията по чл. 245, ал. 1 КТ 
е различна по функция и природа от системата 
от мерки по ЗГВРСН и съвсем естествено не 
покрива случаите на неплащане в хипотезите 
на неплатежоспособност и свръхзадлъжнялост.
Както вече се изтъкна, нормата на чл. 245, 
ал. 1 КТ има дисциплиниращ характер за 
работодателя и гарантиращ за работника. 
Тя въвежда определени задължения за ра­
ботодателя по отношение на ръководството 
и организацията на дейността му. Както по 
Закона за счетоводството той има отговор­
ността да одобри индивидуален сметкоплан 
на предприятието си, така съгласно чл. 245, 
ал. 1 КТ при добросъвестно водене на делата 
си той следва да предвиди финансов ресурс, 
с който независимо от резултата от дейност­
та си за месеца да осигури изплащането на 
трудовото възнаграждение на наетите от него 
лица. В този смисъл следва да се има пред­
вид разрешението, дадено с Решение № 14 от 
23.11.2000 г. по к. д. № 12/2000 г., а именно, 
че „в съвременните условия основна цел поч­
ти на всеки труд е получаването на трудово 
възнаграждение, което е от първостепенна, 
може да се каже биологическа, важност за 
отделния човек“.
Общата формулировка „се гарантира“ 
оставя на преценката на работодателя само 
да определи необходимите и подходящи за 
всеки отделен случай правни средства, чрез 
които ще осигури изплащането на най- малко 
определения в чл. 245, ал. 1 КТ размер на 
възнаграждението, независимо от възник­
ването на изключителни или непредвидени 
обстоятелства. Не случайно и системата от 
мерки не е фиксирана лимитативно. Тя би 
могла да включва определянето на резерв от 
парични средства, осигуряването на обезпече­
ния, познати на гражданското и търговското 
право, предприемането на активни действия 
за събирането на дължими нему и изискуеми 
вземания в най-кратки срокове, налагането на 
определени финансови мерки при управление 
на дейността му.
За работника или служителя обаче разпо­
редбата на чл. 245, ал. 1 КТ има гаранционен 
характер, разбиран в смисъл, че когато той 
добросъвестно е изпълнил трудовата си функ­
ция, независимо от паричните затруднения 
на своя работодател, безусловно ще получи 
най-малкото онзи регламентиран в закона 
минимум от средства, за да осигури същест­
вуването си, собствената и на семейството 
си издръжка. В това отношение следва да се 
подчертае, че за разлика от последиците за 
длъжника по сделка при доказване на настъ­
пили форсмажорни обстоятелства в граждан­
ското и търговското право – освобождаване от 
отговорност за неизпълнение на дължимата 
престация, в трудовото право чл. 245, ал. 1 
КТ установява задължението на работодателя 
да заплати на наетите по трудово правоот­
ношение лица следващите им се трудови 
възнаграждения, макар и в непълен размер, 
при това, без да допуска каквато и да било 
легална възможност за пълно неизпълнение. 
Няма правно значение също и каква причина 
се представя за това.
Систематическото тълкуване на оспорената 
разпоредба, доколкото тя урежда един частен 
случай и не предвижда други специални пра­
вила, обосновава извода, че включително по 
отношение на сроковете, в които работода­
телят следва да изпълни задължението си да 
изплати минимално гарантирания размер на 
договореното с трудовия договор възнаграж­
дение (когато са налице основанията за това), 
остава валидно правилото на чл. 270, ал. 2 за 
изплащането му „всеки месец“. Отпадането 
на думата „ежемесечно“ от сега действащата 
редакция на чл. 245, ал. 1 не променя срока 
на изпълнение на това задължение от страна 
на работодателя, тъй като той е установен в 
закона (чл. 270, ал. 2 КТ).
Дори при изплащане на минимално гаран­
тирания размер по чл. 245, ал. 1 КТ не отпада 
възможността на работника или служителя