Държавен вестник, бр. 21, 2004 г., стр. 5

Б Р О Й  21
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
4. Всяка държава членка, която е ратифици-
рала конвенцията, може впоследствие да уве-
доми генералния директор на Международно-
то бюро по труда чрез отделна декларация, че
определя годишен отпуск с продължителност,
по-голяма от тази, определена по време на ра-
тификацията.
Член 4
1. Моряк, който през дадена година е рабо-
тил по-малко време от изискващото се за право
на пълен отпуск съгласно предходния член, по
отношение на тази година има право на годи-
шен платен отпуск, пропорционален на продъл-
жителността на времето, през което е работил
през съответната година.
2. Терминът “година” по смисъла на тази
конвенция означава календарна година или
всеки друг период със същата продължителност
от време.
Член 5
1. Начинът, по който се изчислява продъл-
жителността на трудовия стаж с цел определя-
не на полагаемия се отпуск, се определя от ком-
петентните власти или от съответните механиз-
ми на всяка страна.
2. При условия, определени от компетент-
ните власти или посредством съответните ме-
ханизми във всяка отделна страна, работа из-
вън договорените условия се смята за част от
трудовия стаж.
3. При условия, определени от компетент-
ните власти или посредством съответните ме-
ханизми във всяка отделна страна, отсъствието
от работа с цел посещаване на одобрен курс за
морско професионално обучение или по причи-
ни извън контрола на съответния моряк, като
например болест, злополука или майчинство,
се счита за част от трудовия стаж.
Член 6
Следното не се счита за част от минималния
годишен платен отпуск, предвиден в чл. 3, ал. 3
от конвенцията:
(а) официални или традиционни празници,
признати като такива в държавата на флага,
независимо дали са по времето на годишния
платен отпуск;
(б) периодите на неработоспособност вслед-
ствие болест, злополука или майчинство при
условия, определени от компетентните власти
или посредством съответните механизми във
всяка отделна страна;
(в) временен отпуск със слизане на брега,
даден на моряка по време на договора за анга-
жиране или наемане на работа на кораб;
(г) отпуск като компенсации от всякакъв вид
при определени от компетентните власти усло-
вия или посредством съответните механизми
във всяка отделна страна.
ците и на моряците, ако подобни организации
съществуват, кои плавателни съдове се считат
за морски кораби за целите на конвенцията.
4. Всяка държава членка, която ратифицира
конвенцията, може след провеждане на консул-
тации със заинтересованите организации на ра-
ботодателите и на работниците, ако подобни
организации съществуват, да разшири сферата
на нейното приложение със съответните про-
мени, обусловени от условията в дадения отра-
съл, по отношение на лицата, изключени от
определението за моряци по силата на ал. 2,
буква “б” на този член или по отношение на
определени категории от тези лица.
5. Всяка държава членка, която разшири
прилагането на тази конвенция в съответствие
с ал. 4 от този член, е длъжна при нейното ра-
тифициране да уточни в декларация, приложе-
на към ратификацията, категориите, върху ко-
ито се разширява прилагането на конвенцията,
както и промените, ако се налагат такива.
6. Всяка държава членка, която е ратифици-
рала конвенцията, може впоследствие да уве-
доми генералния директор на Международно-
то бюро по труда чрез декларация, че разширя-
ва прилагането на конвенцията, за да бъдат об-
хванати категории извън тези, уточнени по вре-
ме на ратификацията.
7. Доколкото това е необходимо, могат да
бъдат взети мерки от компетентните власти или
посредством съответните механизми в дадена
страна след провеждането на консултации със
съответните организации на корабособствени-
ците и на моряците, ако подобни съществуват,
за изключване от прилагането на конвенцията
на ограничени категории от лица, ангажирани
или наети на борда на морски кораби.
8. Всяка държава членка, която ратифицира
конвенцията, трябва да изброи всички категории,
които са изключени в съответствие с ал. 3 и 7 на
този член, и да посочи мотивите за това изключ-
ване в първия доклад относно прилагането на
конвенцията, изпратен съгласно чл. 22 на Устава
на Международната организация на труда, като в
последващите доклади трябва да посочи действа-
щото законодателство и практика по отношение
на изключените категории, уточнявайки до как-
ва степен е въведена в действие или е предложено
да се въведе в действие тази конвенция по отно-
шение на такива категории.
Член 3
1. Всеки моряк, за който се прилага конвен-
цията, има право на годишен платен отпуск с
определена минимална продължителност.
2. Всяка държава членка, ратифицирала тази
конвенция, определя продължителността на го-
дишния отпуск в декларация, която се прилага
към ратификацията.
3. Продължителността на отпуска не може
да бъде в никакъв случай по-малка от 30 кален-
дарни дни за една година работа.