Държавен вестник, бр. 46, 2012 г., стр. 5

БРОЙ  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
МОТИВИ
за връщане за ново обсъждане в Народното 
събрание на разпоредби от Закона за изменение 
и допълнение на Закона за съдебната власт, 
приет от Народното събрание на 7 юни 2012 г.
Уважаеми дами и господа народни пред­
ставители,
Приетият на 7 юни 2012 г. Закон за изме­
нение и допълнение на Закона за съдебната 
власт представлява стъпка напред в процеса 
за продължаване на реформата в съдебната 
власт. С него се въвеждат нови правила за 
номиниране и избор на членовете на Вис­
шия съдебен съвет от Народното събрание 
и от органите на съдебната власт, които да 
гарантират публичността на кандидатурите. 
С идеята за прозрачност и обществен достъп 
до кандидатурите са и правилата, по които 
Народното събрание трябва да избере главен 
инспектор и инспектори.
За първи път в българското законодател­
ство се предвижда ред, по който пред наци­
оналните органи да се търсят обезщетения 
срещу нарушаване правото на разглеждане и 
решаване на делото в разумен срок, като част 
от правата по чл. 6, пар. 1 от Конвенцията 
за защита на правата на човека и основните 
свободи. Заложената идея е да се установи 
бърз и ефективен национален механизъм, по 
който да бъдат компенсирани лицата, чието 
право е било засегнато от продължителност 
на едно съдебно или досъдебно производство 
извън разумния за него срок. Като първа по 
рода си уредба тя е съпроводена с въпроси и 
неясноти, които лесно могат да бъдат прео­
долени до влизането є в сила от 1 октомври 
2012 г. Следва да се подчертае и превантив­
ното значение, което ще имат мерките за 
отстраняване на причините за нарушенията 
на правото за разглеждане и решаване на де­
лото в разумен срок. От конкретните действия 
на главния инспектор и на Висшия съдебен 
съвет ще зависи и как ще се предотвратяват 
нарушения. Приветствам публичния достъп до 
информацията за причините за нарушенията 
и мерките за тяхното отстраняване.
Наред със стъпките в положителна посо­
ка не мога да остана безучастен към някои 
разпоредби от приетия закон, които предизви­
каха остри обществени реакции и поставиха 
включително въпрос доколко съответстват 
на Основния ни закон. По-конкретно имам 
предвид § 12 (относно чл. 28, ал. 1) и § 16. С 
промените в чл. 28, ал. 1 се предвижда, че 
след изтичане на мандата „изборният член 
на Висшия съдебен съвет се назначава на 
длъжност съдия, прокурор или следовател, 
с една степен по-висока от заеманата преди 
избора, или по негово искане се възстановя­
ва на заеманата преди избора длъжност“. В 
§ 16 (относно новата редакция на чл. 50) се 
предвижда назначаване на длъжност с една 
степен по-висока от заеманата преди избора 
или по искане на лицето възстановяване на 
заеманата преди избора длъжност, след като 
изтече мандата му като главен инспектор и 
инспектор.
Подкрепям необходимостта да се търсят 
механизми, както това е сторено с внесения 
законопроект на Министерския съвет и моти­
вите към него, които да позволят „привличане 
на изтъкнати магистрати, притежаващи висок 
професионализъм и мотивирани да участват 
качествено и пълноценно в осъществяване на 
съдебната реформа“. Споделям разбирането 
на вносителя, че за лицата, заемащи мандат­
ни длъжности, не е предвидена възможност 
за атестиране за срока на мандата и че това 
би довело до лишаване от възможността за 
кариерно развитие на магистрата. 
Не приемам обаче постигнатите оконча­
телни разрешения в § 12 и § 16 от приетия 
закон, като намирам, че пораждат съмнения за 
несъответствие с Конституцията. Те допускат 
при изтичане на мандата на изборен член на 
Висшия съдебен съвет, главен инспектор и 
инспектор в Инспектората към Висшия съде­
бен съвет автоматично да се заема по-висока 
длъжност от заеманата преди избора. Смятам, 
че това може да се определи като намеса в 
дейността на съдебната власт от страна на 
законодателната, тъй като по чл. 129, ал. 1 и 
чл. 130, ал. 6, т. 1 от Конституцията единстве­
но Висшият съдебен съвет е компетентен да 
назначава, повишава, понижава, премества и 
освобождава от длъжност съдиите, прокурорите 
и следователите. Законът на практика постига 
ефекта на повишаване, което зависи от волята 
на законодателя и може да не се осъществи 
само по волята на лицето, за което се отнася. 
При всички положения въпросът се изключва 
от преценката на следващия състав на Висшия 
съдебен съвет, каквато би трябвало да бъде при 
изтичане на мандата на предишния. „Осново­
полагащ принцип е, че съдебната власт е неза­
висима – чл. 117, ал. 2 от Конституцията. Една 
от гаранциите за тази независимост е правото 
є сама да назначава, понижава, премества и 
освобождава от длъжност съдиите, прокурорите 
и следователите – чл. 131 от Конституцията. 
За тази цел е създаден специфичен съдебен 
орган с точно определени административни и 
организационни правомощия. Това е Висшият 
съдебен съвет – чл. 130 от Конституцията“ (из 
мотивите на Решение № 8 от 15.09.1994 г. по к.д. 
№ 9 от 1994 г., обн., ДВ, бр. 78 от 27.09.1994 г.).
Съвременната правова държава допуска по 
изключение привилегии, когато това е общест­
вено необходимо и социално оправдано, както 
посочва Конституционният съд в мотивите 
към Решение № 14 от 10 ноември 1992 г. (обн., 
ДВ, бр. 93 от 17.11.1992 г.). С приетите § 12 
и § 16 се установява привилегия за кариерно 
израстване на изборните членове на Висшия 
съдебен съвет, заемали магистратски длъж­
ности преди избора, на главния инспектор и 
на инспекторите в Инспектората към Висшия 
съдебен съвет. 
Не приемам, че въведените с § 12 и § 16 
привилегии за настоящите изборни членове на 
Висшия съдебен съвет, за главния инспектор 
и за инспекторите в Инспектората към Вис­
шия съдебен съвет отговарят на обществената 
необходимост и на социалните очаквания. 
Допълнителен аргумент е и възможност­
та да бъдат назначени на длъжност съдия, 
прокурор или следовател с една степен по-