Държавен вестник, бр. 85, 2022 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  85
недостатъци на чл. 42, ал. 1 от Конституцията 
на Република България.“ Българската държава 
има интерес, включително финансов, да бъде 
избегнато осъждане от ЕСПЧ чрез процедурата 
за пилотни решения. Това обаче по никакъв 
начин не обосновава правен интерес от даване 
на задължително тълкуване на указаната в 
искането конституционна разпоредба, която 
има само един възможен прочит, както всъщ-
ност поддържа самият вносител.
Конституционният съд посочва, че изпъл-
нението на решенията на ЕСПЧ е свързано с 
предприемането на общи мерки, по-специално 
изменения в законодателството (или въвеждане 
на съответна правна уредба), както и на инди-
видуални мерки, когато това е необходимо, от 
съответната държава – страна по КЗПЧОС, за 
която ЕСПЧ установи, че нарушава Конвенци-
ята. За България, предвид посочените по-горе 
решения на ЕСПЧ в настоящия случай, обща 
мярка е предприемането на необходимите 
промени в националния правен ред. В годиш-
ните доклади на България за изпълнението на 
решенията на ЕСПЧ по посочените дела се 
подчертава, че са разработвани и предлагани 
мерки, но те не са обективирани в действащия 
национален правен ред (в годишните доклади 
на министъра на правосъдието за изпълнени-
ето на решенията на ЕСПЧ по делата срещу 
Република България през 2020 г., 2019 г., 2018 г., 
2017 г. се сочи решението по делото „Кулин-
ски и Събев срещу България“ № 63849/09 и 
се заявява, че са предприети мерки от прави-
телството – изготвяне на проекти за промени 
в съответните нормативни актове, като се 
определят и срокове, както е постановено и 
Решение на Министерския съвет № 586 от 6 
август 2021 г. за приемане на „Пътна карта за 
изпълнение на осъдителните решения, поста-
новени срещу Република България от ЕСПЧ“, 
но те не са довели до такива законодателни 
промени, съответстващи на изискванията към 
българската държава според решенията на 
ЕСПЧ). В искането се посочва също, че не е 
проведен диалог и не е формирана воля, за 
да бъдат осъществени дължимите от държа-
вата действия, по силата на така посочените 
решения на ЕСПЧ. 
Към общите мерки се отнася и съответства-
щото (на Конвенцията) тълкуване на релевант-
ната национална правна норма. Практиката на 
ЕСПЧ не сочи обаче на безусловно изискване за 
такова съответстващо (конформно) тълкуване 
от съответната държава – страна по КЗПЧОС, 
а само доколкото това е възможно – т.е. тъл-
куване contra legem е изключено. 
Като твърди, че забраната в чл. 42, ал. 1 
от Конституцията е „категорична“, Минис-
терският съвет настоява за нейното конформ-
но – съответстващо на КЗПЧОС – тълкуване. 
Конституционният съд има практика, в която 
инцидентно в мотивите на свои решения из-
ползва техниката на конформното тълкуване 
(съхраняващото закона тълкуване), възприета 
и в практиката на други европейски консти-
туционни юрисдикции. Чрез нея Конститу-
ционният съд указва по какъв начин да бъде 
разбирана и прилагана една разпоредба, която 
може да има повече от един възможен смисъл. 
Конституционният съд използва тази техника 
най-често при упражняване на контрол за 
конституционност по смисъла на чл. 149, ал. 1, 
т. 2 от Конституцията (Решение № 5/1995 г. 
по к.д. № 3/1995 г., Решение № 2/2009 г. по 
к.д. № 1/2009 г., Решение № 9/2020 г. по к.д. 
№ 3/2020 г. и др.). В тези случаи Съдът от-
хвърля искането за противоконституционност 
при положение, че оспорената разпоредба се 
разбира и прилага със съдържание и смисъл, 
съответстващ на Основния закон и посочен 
от Конституционния съд в мотивите на ре-
шението. В практиката на Конституционния 
съд може да се открие и друга форма на кон-
формно тълкуване: конформно тълкуване на 
конституционни разпоредби, които не дават 
ясен еднозначен отговор на конкретен тълку-
вателен въпрос, с международни договори, по 
които държавата е страна (Решение № 2/1998 г. 
по к.д. № 15/1997 г., Решение № 11/2022 г. по 
к.д. № 3/2022 г. и др.). В този случай от раз-
личния смисъл, който може да бъде открит 
в дадена конституционна разпоредба, Кон-
ституционният съд определя като свързан с 
поставения тълкувателен въпрос този, който 
съответства на съответния международен 
договор, по който България е страна, и само 
доколкото това е възможно. 
Конституционният съд се придържа после-
дователно към разбирането, че при упражня-
ване на правомощието по чл. 149, ал. 1, т. 2, 
пр. 1 от Конституцията, в материята на основ-
ните права, гарантирани от Конституцията и 
от КЗПЧОС, взима предвид и „поясненията, 
гаранциите и развитието на визиращите тези 
права норми, възприети в еволютивната прак-
тика на Европейския съд по правата на човека“ 
(Решение № 11/2022 г. по к.д. № 3/2022 г.). 
Важно е да се отбележи, че тази практика на 
ЕСПЧ се използва от Конституционния съд в 
мотивите на негови решения, най-често при 
упражняване на правомощието по чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията, но не и в диспо-
зитив на тълкувателно решение. Необходима 
предпоставка за употребата на този подход е 
неяснота или липса на еднозначност в смисъла 
на конкретна конституционна разпоредба, в 
която е възможно да бъдат разкрити различ-
ни нормативни предписания (не непременно 
противоречащи си).
Разпоредбата на чл. 42, ал. 1 от Консти-
туцията, чието тълкуване се иска, има само 
един възможен прочит и това се признава и от 
ЕСПЧ по споменатото по-горе дело „Кулински 
и Събев срещу България“. ЕСПЧ отбелязва, 
че автоматичната забрана за поставените под 
запрещение и изтърпяващите наказание ли-
шаване от свобода – да упражняват активно 
избирателно право, е „недвусмислена и кате-
горична и произтича пряко от Конституция-
та“ (§ 37 от решението по посоченото дело). 
Министерският съвет не излага аргументи за 
неяснота или неопределеност на нормативното