Държавен вестник, бр. 20, 2017 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  20
валидно или невалидно гласували. По този 
начин се принизява не само предназначението 
на избирателното право, но и смисълът на сво-
бодата, която се гарантира от Конституцията 
(преамбюла, абз. втори) като висша ценност. 
Държавата е тази, която като гарант на 
прокламираните в Конституцията граждански 
права е длъжна да осигури условия за свобод-
но и безпрепятствено във всяко отношение 
упражняване на избирателното право на всеки 
български гражданин. Това следва от изди-
гането в преамбюла на Конституцията (абз. 
трети) във върховен принцип на правата на 
личността нейното достойнство и сигурност. 
С оглед на гореизложеното КС приема, 
че предвидената в чл. 242а ИК санкция за 
неупражняване на избирателното право е 
противоконституционна поради противоречие 
с преамбюла, абз. втори и трети, както и с 
чл. 37, ал. 1 и чл. 38 от Конституцията. 
Предвид изключителното значение на изби-
рателното право като средство за включване 
на гражданите в управлението на държавата 
и за осъществяване на политически контрол 
над конституираните чрез избори държавни 
органи то е закрепено като основно право 
и съгласно чл. 57, ал.1 от Конституцията е 
неотменимо. Неговото съществуване следва 
пряко от Конституцията като върховен закон 
и от непосредственото действие на нейните 
разпоредби (чл. 5, ал. 1 и 2). Конституционната 
гаранция за неотменимост на избирателното 
право изключва възможността то да бъде об-
вързвано с конституционни задължения или 
да бъдат създавани със закон препятствия от 
процедурно естество, които да затрудняват или 
да правят невъзможно неговото упражняване, 
каквито правни последици са предвидени с 
чл. 242а ИК. Освен това Конституцията не 
съдържа разпоредба, която да допуска ограни-
чаване на избирателното право с последващ 
законодателен акт. В този смисъл е и практи-
ката на КС, който в Решение № 11 от 5 октом-
ври 2010 г. по к. д. № 13 от 2010 г. приема, че 
единствено съображения от конституционен 
порядък могат да оправдаят ограничаване на 
закрепени в Конституцията права на гражда-
ните. Изключението, предвидено в чл. 57, ал. 3 
от Конституцията, което допуска ограничаване 
на някои от правата при обявяване на война, 
военно или друго извънредно положение, в 
конкретния случай не е налице. Въвеждането 
на допълнителни изисквания за упражняване 
на избирателното право, предвидени в чл. 242а, 
ал. 2 и сл. ИК, препятства упражняването на 
правото – налице е противоречие с чл. 57, 
ал. 1 от Конституцията.
От мотивите към законопроекта относно 
преследваните цели, за чието постигане са 
въведените с оспорената разпоредба ограни-
чения, е видно, че законодателят преследва 
повишаване на избирателната активност и 
ограничаване на случаите на „купен вот“. 
Чрез санкцията, предвидена в разпоредбата на 
чл. 242а ИК, обаче законодателят изключва 
присъщата на избирателното право алтерна-
тива за въздържане от гласуване (избирателен 
абсентизъм), поради което заявената цел се явя-
ва нелегитимна. С въвеждането на санкцията 
законодателят прави опит да реши проблема за 
демократичното легитимиране на системата на 
управление, но не решава същностния проблем 
на избирателния абсентизъм, свързан с при-
чините, поради които избирателите не отиват 
до изборните урни. Този проблем е ценностен, 
а не е свързан с организация и ред на гласу-
ване, който единствено е в компетентността 
на законодателя и се отнася до способността 
на имащите избирателно право да създават 
общо благо в условията на ценностна промя-
на в съвременното общество. Следователно 
разрешаването на проблема с избирателната 
активност не може да бъде сведено до прину-
дително отвеждане на избирателите до урните 
чрез заплаха от санкциониране при неупраж-
няване на избирателното право. Въведеното 
с разпоредбата на чл. 242а ИК заличаване 
от избирателните списъци на негласувалите 
лица и заложените препятствия в процеса на 
последващото изваждане на негласувалите от 
списъка на заличените лица и включването 
им в избирателните списъци допълнително 
усложнява проблема с избирателната актив-
ност, поради което не способства за постигане 
на заявената със закона цел.
Въвеждането на активна регистрация, за 
да се изчистят „мъртвите души от списъци-
те“, също очертава непропорционалност на 
използваното средство, най-малкото защото 
актуализирането на избирателните списъци 
като част от организацията на изборите е 
задължение на съответните държавни органи, 
включително и тези по гражданското състо-
яние. Принципът на всеобщото избирателно 
право изисква всички граждани, които при-
тежават избирателно право към момента на 
произвеждане на изборите, да бъдат включвани 
служебно в избирателните списъци. Държав-
ните органи, натоварени с организацията и 
провеждането на изборите, имат задължението 
да съставят избирателни списъци с достоверни 
данни относно всички граждани, носители 
на конституционно уреденото избирателно 
право. Следователно оспорената разпоредба 
се явява противоконституционна, защото 
чрез ограничаване на избирателното право 
се преследва разрешаване на управленски 
проблем, което не може да бъде вменено в 
задължение на избирателите. 
Ограничаването на „купения вот“ като 
съпътстваща цел на чл. 242а ИК има декла-
ративен характер, което не позволява да се 
направи обоснована преценка за пропорцио-
налността на използваното средство. 
В чл. 42, ал. 1 от Конституцията изчерпа-
телно са посочени условията за придобиване 
на избирателно право, а именно гражданинът