Държавен вестник, бр. 33, 2022 г., стр. 7

БРОЙ  33	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
по к.д. № 11/2016 г.), както и че „правната 
сигурност и стабилност са характеристики 
на правовата държава, която изисква трайно 
и последователно законодателно регулиране 
на обществените отношения“ (Решение № 1 
от 2005 г. по к.д. № 8/2004 г., Решение № 7 
от 2005 г. по к.д. № 1/2005 г., Решение № 3 
от 2008 г. по к.д. № 3/2008 г., Решение № 3 от 
2017 г. по к.д. № 11/2016 г.). Както е посочено 
в Решение № 10 от 2012 г. по к.д. № 15/2011 г., 
„предвидимостта на правното регулиране е 
признак на правната сигурност, а оттук – и 
на самата правова държава“.
Като има предвид посочените аспекти 
на правовата държава, съдът намира, че 
правната сигурност като проявление на 
правовата държава не е нарушена, когато 
осигуреният свободно е осъществил избор 
относно вида на получаваната от него пенсия 
за осигурителен стаж и възраст, щом прав­
ните последици от този избор се посочени 
ясно и определено в относимите към случая 
правни норми, гарантиращи предвидимост 
на тези последици и следователно – правна 
сигурност и стабилност. Съгласно Решение 
№ 4 от 2014 г. по к.д. № 12/2013 г. разпоредба, 
с която „при облекчен режим се предоставя 
правна възможност, чието използване зависи 
единствено от волята на правоимащия, не е 
противоконституционна“. 
Не е нарушен и принципът на равнопоста­
веност на гражданите пред закона, съобразно 
който „на законодателя се забранява третира­
нето на равното като неравно и обратното“, 
тъй като той е длъжен „да урежда подобните 
случаи по еднакъв начин, а различните – по 
различен начин“, като гаранция за осигуряване 
на равенството пред закона и справедливост 
в обществото (Решение № 4 от 2011 г. по 
к.д. № 4/2011 г., Решение № 3 от 2013 г. по 
к.д. № 7/2013 г., Решение № 5 от 2019 г. по 
к.д. № 12/2018 г.). Оспорената разпоредба не 
третира осигурените лица различно от гледна 
точка на достъпа им до право на пенсия за 
осигурителен стаж и възраст, а предоставя на 
всички, които отговарят на предвидените в нея 
условия, едно и също субективно право – да 
се пенсионират до една година по-рано, като 
в такъв случай получават доживотно пенсия в 
намален размер при предварително определени 
в закона правни последици относно размера 
на намалението, неговата непроменимост при 
преизчисляване на пенсията и невъзможността 
намалената пенсия да се получава едновре­
менно с общата пенсия за осигурителен стаж 
и възраст. Следователно законът подхожда 
еднакво по отношение на субекти, които 
разкриват идентични правни белези – при­
тежават необходимия осигурителен стаж, но 
не им достига до една година от изискуемата 
възраст за придобиване на право на пенсия за 
осигурителен стаж и възраст. Ако в резултат 
някои получават по-малка по размер пенсия, 
това е функция на направения избор, а не на 
неравно третиране от закона (Решение № 9 
от 2017 г. по к.д. № 9/2016 г.).
Съдът не споделя поддържаното от ом­
будсмана, според което оспорената законова 
уредба третира нейните адресати, избрали 
да се пенсионират до една година преди на­
вършване на общата възраст по чл. 68, ал. 1 
КСО, по-неблагоприятно в сравнение с други 
групи лица, които получават намалена пенсия 
не доживотно, а само до достигане на този 
възрастов праг, като според вносителя такива 
са „например преживелите съпрузи и лицата, 
които имат право на професионална пенсия“. 
Посочените категории лица се намират в 
различно правно положение от гледна точка 
на основанията за придобиване на право на 
пенсия, произхода на средствата за нейното 
осигуряване и самото съдържание на правото. 
Правото на наследствена пенсия, за разлика от 
правото на пенсия по чл. 68а КСО, не е лично 
право, а е производно на правото на пенсия 
на наследодателя съобразно неговия осигу­
рителен принос. При това, след навършване 
на пенсионна възраст преживелият съпруг, с 
оглед забраната за получаване едновременно 
на лична и наследствена пенсия (чл. 101, ал. 1 
КСО), може да избере да получава или наслед­
ствена, или лична пенсия, като към последната 
се включва добавка по чл. 84 КСО, на която 
лицето има право пожизнено. Липсва сходство 
и по отношение на срочните пенсии за ранно 
пенсиониране на учители, тъй като съгласно 
чл. 69в, ал. 2 КСО във връзка с чл. 19, ал. 6 
НПОС за периода до навършване на пенсионна 
възраст тези пенсии се отпускат от отделен 
фонд – Учителския пенсионен фонд, създаден 
с чл. 33, ал. 1 от Закона за фонд „Обществено 
осигуряване“ (отм.) и продължил да съществува 
съгласно § 22 ПЗР на КСО, средствата в който 
се набират от разликата между осигурителната 
вноска за учителите и осигурителната вноска 
за трета категория труд, както и от други 
източници. След навършване на пенсионна 
възраст пенсията на учителите за осигурителен 
стаж и възраст се изплаща в пълен размер, но 
от фонд „Пенсии“ на държавното обществено 
осигуряване (чл. 19, ал. 6, изр. 2 НПОС). Като 
се има предвид изложеното, съдът намира, 
че прилагането от законодателя на различни 
правила към различни по вид и съдържание 
пенсии не нарушава конституционната забрана 
за неравно третиране.
Получаването на пенсия в намален размер 
при упражнено право на по-ранно пенсиони­
ране е оправдано от гледна точка на соли­
дарния характер на системата на обществено 
осигуряване. Както е посочено в Решение № 5 
от 2000 г. по к.д. № 4/2000 г., „общественото 
осигуряване е система за взаимопомощ и 
солидарност, чрез която се защитава общият 
интерес, като от набираните вноски на всички 
осигурени се обезпечава материалната защита 
на изпадналите в нужда членове на общността