Държавен вестник, бр. 105, 2004 г., стр. 82

С Т Р .  82
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  105
(3) Застрахователят назначава комисията
по ал. 2 и определя реда и начина на нейното
функциониране. При необходимост за доказ-
ване на събитието или при определяне разме-
ра на вредите в зависимост от характера на
уврежданията комисията използва и специа-
листи-експерти.
(4) За определяне размера на обезщетение-
то на застрахователя се представят следните
доказателства:
1. документ, удостоверяващ настъпването на
събитието;
2. акт за смърт;
3. болнични листове;
4. протокол на лекарската консултативна
комисия (ЛКК) или на териториална експерт-
на лекарска комисия (ТЕЛК);
5. удостоверение за наследници;
6. други необходими писмени доказателства
и обяснения, искани от комисията.
Чл. 29. (1) При нанесени имуществени вре-
ди огледите се извършват и обезщетението по
застраховката “Гражданска отговорност” се
определя от застрахователя на виновния за-
страхован.
(2) При частични вреди или при пълно уни-
щожаване на имущество обезщетението не може
да надвиши действителната стойност на увре-
деното имущество. Действителната стойност на
увреденото имущество се определя от експерт-
на комисия и не може да бъде по-голяма от
пазарната му стойност към деня на настъпванe
на събитието.
(3) При вреди на моторни превозни средства
застрахователят може да посочи сервиз, в кой-
то да бъдат отстранени вредите, и заплаща за
отстраняването им на сервиза.
Чл. 30. (1) Определянето на застраховател-
ното обезщетение от застрахователя не лишава
увредените лица от правото им обезщетението
да бъде определено по съдебен ред.
(2) При присъждане на застрахователно обез-
щетение по съдебен ред застрахователят дъл-
жи и присъдените съдебни разноски, ако е бил
привлечен в процеса като ответник. Ако присъ-
деното обезщетение за вреди надвишава дого-
ворената застрахователна сума, застраховате-
лят дължи съдебни разноски в такава пропор-
ция, в каквато договорената застрахователна
сума се отнася към присъденото.
Чл. 31. Застрахователното обезщетение по
задължителната застраховка “Гражданска от-
говорност” се плаща от застрахователя, който е
издал полицата по задължителната застрахов-
ка “Гражданска отговорност”.
Чл. 32. Обезщетението по задължителната
застраховка “Гражданска отговорност” се оп-
ределя и изплаща от застрахователя в 15-дне-
вен срок, след като застрахованият или увреде-
ните трети лица са представили всички изиска-
ни документи, свързани с установяването на
събитието и размера на вредите.
Чл. 33. При смърт на пострадалото лице
обезщетението се изплаща на лицата, спрямо
които застрахованият отговаря.
Чл. 34. (1) Обезщетението по задължител-
ната застраховка “Гражданска отговорност” се
определя и плаща в левове.
(2) При превод на определеното обезщете-
ние на чуждестранни лица в чужбина дължима-
та сума се преизчислява във валута по централ-
ния курс на Българската народна банка за деня
на превода.
Чл. 35. По задължителната застраховка
“Гражданска отговорност” застрахователят
може да предяви регресен иск, когато уврежда-
нията на третите лица при настъпило събитие
са причинени:
1. умишлено от застрахования;
2. след употреба от водача на алкохол или на
друго упойващо вещество или ако е отказал да
се подложи или виновно се е отклонил от про-
верка по установения ред за употреба на алко-
хол или друго упойващо вещество.
Чл. 36. Правата по договора за задължител-
ната застраховка “Гражданска отговорност” се
погасяват с 5-годишна давност от деня на на-
стъпването на застрахователното събитие.
Раздел III
Задължителна застраховка “Злополука” на
пътниците в обществения транспорт
Чл. 37. По смисъла на тази наредба средства
за обществен транспорт на пътници са:
1. релсовите транспортни средства;
2. тролейбусите и автобусите;
3. въздухоплавателните средства;
4. всички видове морски и речни плавателни
съдове;
5. въжените линии и влекове;
6. таксиметровите автомобили.
Чл. 38. (1) Предмет на застраховане по за-
дължителната застраховка “Злополука” са жи-
вотът, здравето и телесната цялост на пътници-
те в средствата за обществен транспорт и лица-
та, намиращи се в непосредствена близост до
средствата за обществен транспорт при качва-
не или слизане, наричани по-нататък в този
раздел “застраховани лица”.
(2) Не са предмет на задължително застра-
ховане по задължителната застраховка “Злопо-
лука” животът, здравето и телесната цялост на
водачите на превозните средства и обслужва-
щият персонал.
(3) За лицата по ал. 2 превозвачите в общес-
твения транспорт могат да сключат добровол-
на застраховка “Злополука”.
Чл. 39. (1) Задължителната застраховка “Зло-
полука” е в сила само когато застрахователно-
то събитие е настъпило на територията на Ре-
публика България.
(2) Качването и слизането на пътниците по
време на движение на превозното средство из-
вън определените за тази цел места прекратяват