Държавен вестник, бр. 9, 2023 г., стр. 32

СТР.  32	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  9
Решението може да се обжалва с касаци-
онна жалба в 14-дневен срок от съобщаването 
му на страните пред петчленен състав на 
Върховния административен съд.
На основание чл. 194 АПК съдебно реше-
ние, с което се отменя подзаконовият нор-
мативен акт и срещу което няма подадени в 
срок касационна жалба или протест или те са 
отхвърлени от съда, се обнародва по начина, 
по който е бил обнародван актът, и влиза в 
сила от деня на обнародването му.
Председател: 
Георги Чолаков
407
РЕШЕНИЕ № 414 
от 16 януари 2023 г.
по административно дело № 5856 от 2022 г.
Върховният административен съд на Ре-
публика България – петчленен състав – II 
колегия, в съдебно заседание на десети но-
ември две хиляди и двадесет и втора година 
в състав: председател: Таня Радкова, членове: 
Илиана Славовска, Даниела Мавродиева, 
Тинка Косева, Добромир Андреев, при се-
кретар Григоринка Любенова и с участието 
на прокурора Ивайло Медаров изслуша до­
кладваното от председателя Таня Радкова по 
административно дело № 5856/2022 г.
Производството е по реда на чл. 208 и 
следващите от Административнопроцесуалния 
кодекс (АПК).
Образувано е по касационна жалба на 
Министерския съвет на Република България, 
подадена чрез процесуалния представител 
И. Георгиева, правен съветник в дирекция 
„Правна“ на Министерския съвет (МС), срещу 
Решение № 3799 от 20.04.2022 г., постановено 
по адм. дело № 6299/2021 г. по описа на Вър-
ховния административен съд (ВАС), тричленен 
състав на шесто отделение, с което е отменена 
разпоредбата на чл. 73, ал. 1 от Правилника за 
прилагане на Закона за движението по пъти-
щата, приет с Постановление на Министерския 
съвет № 36 от 5.03.1996 г., в сила от 1.06.1996 г. 
и обнародван в „Държавен вестник“, бр. 25 
от 22.03.1996 г., в табличната част, в която е 
посочено: „категория В…, по автомагистрала 
120 км/ч“, и касаторът е осъден да заплати 
направените в производството разноски.
В касационната жалба са изложени съобра-
жения за недопустимост и неправилност на 
обжалваното съдебно решение поради необос-
нованост – касационни основания по чл. 209, 
т. 2 и 3 от АПК. Претендира се обезсилване, 
а в условията на алтернативност, отмяна на 
съдебното решение.
Ответникът – П. Запрянов, в писмен от-
говор на касационната жалба, подаден чрез 
пълномощника му адв. Б. Бойчев, излага 
съображения за нейната неоснователност и 
моли обжалваното решение да бъде оставено 
в сила. Претендира присъждане на разноски, 
за които представя списък по чл. 80 от ГПК.
Представителят на Върховната администра-
тивна прокуратура дава мотивирано становище 
за неоснователност на касационната жалба и 
предлага обжалваното решение като допус-
тимо и правилно да бъде оставено в сила.
Върховният административен съд, петчле-
нен състав на втора колегия, съобрази, че 
касационната жалба е подадена срещу съдебен 
акт, подлежащ на касационно оспорване, от 
страна в съдебното производство, за която 
същият е неблагоприятен и в срока по чл. 211, 
ал. 1 от АПК, поради което намира жалбата 
за допустима.
Разгледана по същество, е неоснователна.
Производството пред тричленен състав на 
ВАС, шесто отделение, е образувано по жалба 
на П. Запрянов срещу разпоредбата на чл. 73, 
ал. 1 от Правилника за прилагане на Закона 
за движението по пътищата (ППЗДвП), при-
ет с Постановление на Министерския съвет 
№ 36 от 5.03.1996 г., в сила от 1.06.1996 г. и 
обнародван в „Държавен вестник“, бр. 25 от 
22.03.1996 г., в частта, в която е посочено: 
„категория В…, по автомагистрала 120 км/ч“. 
С Определение № 1188 от 9.02.2022 г., поста-
новено по адм. дело № 547/2022 г. по описа 
на ВАС, петчленен състав – II колегия, е 
прието, че оспореният нормативен текст е 
част от действащото право към момента на 
подаване на жалбата и не е бил отменен по 
силата на § 10 от ПЗР на ЗДвП („Държавен 
вестник“, бр. 20 от 5.03.1999 г.), а жалбата на 
П. Запрянов е допустима, като за него е налице 
правен интерес от оспорването му. С оглед 
така установеното, първоинстанционният съ-
дебен състав е приел, че оспореният текст от 
ППЗДвП е част от постановлението, което е 
издадено от компетентен орган по прилагане 
на закон от по-висока степен – Закона за дви-
жението по пътищата, спазени са изискванията 
за форма и съдържание, като при издаването 
му не са допуснати съществени нарушения на 
административнопроизводствените правила. 
При преценка на съответствието на подзако-
новия нормативен акт с материалноправните 
разпоредби съдът е приел, че разпоредбата 
на чл. 73, ал. 1 от ППЗДвП (ДВ, бр. 25 от 
22.03.1996 г.) противоречи на чл. 21, ал. 1 от 
ЗДвП (ДВ, бр. 47 от 2012 г.) и по този начин 
е налице противоречие между по-нисък по 
степен акт с такъв от по-висока степен, какъв-
то в случая се явява ППЗДвП спрямо ЗДвП, 
а задължението на органите за прилагане 
на по-високия по степен акт на основание 
чл. 15, ал. 3 от Закона за нормативните актове 
(ЗНА) не води до мълчалива отмяна на по-
ниския по степен акт, като изричната отмяна 
на последния е необходима с цел по-голяма