Държавен вестник, бр. 90, 2003 г., стр. 84

С Т Р .  84
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  90
Гореизложеното налага извода, че подаде-
ната от Висшия съдебен съвет чрез Благовест
Пунев жалба е процесуално допустима. Разгле-
дана по същество, жалбата е основателна по
следните съображения:
Със Закона за държавния бюджет на Репуб-
лика България за 2003 г. (обн., ДВ, бр. 120 от
2002 г.; попр., бр. 2 от 2003 г.; изм., бр. 16 от
2003 г.; Решение № 4 от 15.IV.2003 г. на Кон-
ституционния съд—бр. 38 от 2003 г.; изм., бр. 60
от 2003 г.) в чл. 1, ал. 2, т. 4 е предвиден резерв
за непредвидени и неотложни разходи общо в
размер 69 300 хил. лв., в това число за струк-
турни реформи в размер 17 000 хил. лв. В § 68
от преходните и заключителните разпоредби
на закона е посочено, че средствата “за струк-
турни реформи” по чл. 1, ал. 2, т. 4 се разход-
ват по ред, определен от Министерския съвет,
като не по-малко от 50 на сто, но не повече от
75 на сто са за реформата в съдебната система.
Процесното решение № 578 от 11 август 2003 г.
е издадено от Министерския съвет в изпълне-
ние на § 68, като по т. 1 е прието министърът
на финансите да предостави средства за рефор-
мата в съдебната система в размер 12 750 хил.
лв. в рамките на средствата за структурни ре-
форми по чл. 1, ал. 2, т. 4 ЗДБРБ за 2003 г.,
разпределени, както следва: по буква “а”—по
бюджета на Министерството на правосъдие-
то—6 375 хил. лв., и по буква “б”—по бюджета
на съдебната власт—6 375 хил. лв. В т. 2 от ре-
шението е посочено, че средствата по т. 1, бук-
ва “а” следва да се изразходват, както следва:
а) за информационни системи, технологии и
оборудване—3 000 хил. лв.; б) за системи, обо-
рудване и съоръжения за охраната на съдебна-
та власт—2 000 хил. лв.; и в) за преустройство
и реконструкция на сграден фонд на органите
на съдебната власт—1 375 хил. лв.
Систематизирайки изложеното в жалбата,
следва, че според жалбоподателя атакуваните
разпоредби на т. 1, буква “а” и т. 2 от Решение
№ 578 от 11 август 2003 г. на Министерския съвет
противоречат на следните правни норми от по-
висш ранг:
1. § 68 от преходните и заключителните раз-
поредби на Закона за държавния бюджет на Ре-
публика България за 2003 г.;
2. чл. 27, ал. 1, т. 8 от Закона за съдебната власт;
3. чл. 28 от Закона за устройството на дър-
жавния бюджет.
Отделно в съдебно заседание е наведен и
доводът за противоречие на атакуваните раз-
поредби на подзаконовия акт с целта на зако-
на—отм. основание по чл. 12, т. 5 ЗВАС.
Разпоредбата на § 68 от ПЗР на ЗДБРБ за
2003 г. е цитирана по-горе и не следва да бъде
преповтаряна. Съгласно чл. 27, ал. 1, т. 8 ЗСВ
Висшият съдебен съвет внася в Министерския
съвет проектобюджета на съдебната власт и
контролира изпълнението му. Разпоредбата на
чл. 28, ал. 1 ЗУДБ определя, че Министерският
съвет организира изпълнението на републикан-
ския бюджет чрез Министерството на финан-
сите и държавните органи—първостепенни раз-
поредители с бюджетни кредити, а според ал. 2
Висшият съдебен съвет организира изпълнени-
ето на бюджета на съдебната власт чрез Вър-
ховния касационен съд, Върховния админист-
ративен съд, съдилищата, Главната прокурату-
ра и Националната следствена служба.
За да се отговори на спорния въпрос, дали
атакуваните разпоредби противоречат на мате-
риалния закон, както и на целта на закона, след-
ва да бъде извършен анализ на същността на
бюджета на съдебната власт.
По правило бюджетът на държавата тряб-
ва да осигурява средства за функциониране на
установените в Конституцията държавни ин-
ституции, в това число и на органите на съ-
дебната власт, като се държи сметка за разде-
лението на властите и правомощията им. Член
117, ал. 3 от Конституцията на Република
България повелява, че съдебната власт има
самостоятелен бюджет. Тази разпоредба е
преповторена и в чл. 196, ал. 1 от Закона за
съдебната власт, според който съдебната сис-
тема има самостоятелен бюджет, който е част
от държавния бюджет на Република Бълга-
рия. От това следва изводът, че бюджетът на
съдебната власт е самостоятелен, поради и
което както съставянето му, така и изпълне-
нието му са извън сферата на изпълнителната
власт—Министерския съвет, респективно
Министерството на финансите. По силата на
чл. 27, ал. 1, т. 8 ЗСВ Висшият съдебен съвет
внася в Министерския съвет проектобюдже-
та на съдебната власт, а последният по силата
на чл. 87, ал. 2 от Конституцията на Републи-
ка България го включва в проекта за бюджет,
който внася в Народното събрание. Поради
самостоятелния характер на бюджета на съ-
дебната власт изпълнителната власт не може
да прави промени в този бюджет, а единстве-
но може да изразява становище по него, като
Народното събрание с приемането на бюдже-
та се произнася по това становище.
С чл. 1, ал. 2, т. 4 ЗДБРБ за 2003 г. са пред-
видени бюджетни средства за структурна ре-
форма на съдебната система, като разпоред-
бата на § 68 от ПЗР на закона овластява Ми-
нистерския съвет да определи реда, по който
да се изразходват тези средства. Именно въз
основа на § 68 от ПЗР Министерският съвет е
издал Решение № 578 от 11 август 2003 г. С
нормата на т. 1, буква “а” 6 375 хил. лв. от
средствата за реформа в съдебната система са
предоставени по бюджета на Министерство-
то на правосъдието, а в т. 2 е определен редът
за тяхното изразходване.
От представените по делото доказателства—
решение на ВСС по протокол № 14 от заседание
от 9.IV.2003 г., е видно, че ВСС ръководи и уп-
равлява цялостната “информационна стратегия