Държавен вестник, бр. 80, 2010 г., стр. 32

СТР.  32	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
нормативно ниво това е сторено. Чрез проме­
ни в Конституцията (ДВ, бр. 12 от 2007 г.) е 
създаден нов, независим орган – Инспекторат 
към Висшия съдебен съвет, който може да 
действа по инициатива на всички засегнати 
граждани, следователно и на обвиняемите 
в досъдебното производство. Инспекторатът 
проверява дейността на органите на съдебната 
власт и е оправомощен да отправя сигнали, 
предложения и доклади до всички държавни 
органи, включително и компетентните орга­
ни на съдебната власт (чл. 132а, ал. 6 и 9 от 
Конституцията). Правомощията на Инспекто­
рата са доразвити в новия Закон за съдебната 
власт (ЗСВ), като в обхвата на проверките са 
включени „организацията по образуването и 
движението на съдебните, прокурорските и 
следствените дела, както и приключването на 
делата в установените срокове“ (чл. 54, ал. 1, 
т. 2 ЗСВ). Съгласно чл. 58, ал. 3 ЗСВ резул­
татите от проверката се предоставят не само 
на проверявания магистрат, но и на админи­
стративния ръководител на съответния орган 
на съдебната власт. Последният е длъжен да 
уведоми главния инспектор за изпълнението 
на дадените препоръки в срока, определен в 
акта за резултатите от проверката (чл. 58, ал. 4 
ЗСВ). Когато се налага предотвратяване или 
непосредствено преодоляване на неоправдана 
забава във фазата на досъдебното наказателно 
производство, отговорен за изпълнението на 
предписанията на Инспектората е съответният 
административен ръководител от системата 
на прокуратурата. Той разполага с властта да 
вземе различни по съдържание мерки – орга­
низационни (по реда на чл. 136, ал. 4 ЗСВ), 
дисциплинарни (налагане на някои по-леки 
наказания по чл. 311, т. 1 ЗСВ или иницииране 
на дисциплинарно производство пред Висшия 
съдебен съвет) и процесуални (отмяна или из­
менение на актовете на подчинените прокурори, 
даване на задължителни писмени указания или 
непосредствено извършване на необходимите 
процесуални действия по реда на чл. 46, ал. 3 
НПК; упражняване на надзор и ръководство 
върху разследващите органи по реда на чл. 196 
и 197 НПК). Следователно, може да се прие­
ме, че отмяната на глава двадесет и шеста от 
НПК не води до създаването на правен вакуум, 
който би бил несъвместим с чл. 13 КЗПЧОС. 
Разбира се, само по себе си наличието на нор­
мативна уредба не изключва занапред риска от 
осъдителни решения на ЕСПЧ по отношение 
на България. Държавните органи трябва да 
съобразяват обобщеното заключение, направе­
но в мотивите на горепосоченото решение по 
делото „Кудла“, а именно, че изискваното от 
чл. 13 КЗПЧОС правно средство трябва да бъде 
ефективно както по закон, така и на практика.
В искането на шестдесетте народни предста­
вители е поставен въпросът за несъответствие 
на отмяната на глава двадесет и шеста от НПК 
с чл. 5, т. 3 КЗПЧОС. Посочената разпоредба 
е неотносима към предмета на това конститу­
ционно дело. Тя установява право в полза на 
обвиняем, който е задържан – „всяко лице, 
арестувано или лишено от свобода“. Обвиня­
емият – субект на отмененото право да поиска 
разглеждане на делото в съда, не би могъл да 
бъде задържан по същото обвинение, защото 
правото му да направи искане възниква едно­
временно с изтичането на установените макси­
мални срокове за задържане (вж. чл. 234, ал. 8 
НПК). Затова Конституционният съд прецени 
доводите по искането само в светлината на 
правото на всяко обвинено в престъпление лице 
на разглеждане на делото в „разумен срок“ по 
смисъла на чл. 6, т. 1, изр. 1 КЗПЧОС. 
Налага се крайният извод, че отмяната на 
глава двадесет и шеста с чл. 368 и 369 НПК 
съставлява надлежно упражняване на нормо­
творческа власт, при което не са допуснати 
нарушения на Конституцията и несъответствия 
с разпоредбите на КЗПЧОС.
По гореизложените съображения Конститу­
ционният съд на основание чл. 149, ал. 1, т. 2 и 
4 във връзка с чл. 151, ал. 1 от Конституцията и 
чл. 22, ал. 1 от Закона за Конституционния съд
Р Е Ш И :
1. Отхвърля искането на президента на Репу­
блика България за установяване на противокон­
ституционност и несъответствие с Конвенцията 
за защита на правата на човека и основните 
свободи и Международния пакт за граждански и 
политически права, както и искането на шест­
десет народни представители от 41-ото Народно 
събрание за установяване на несъответствие с 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи на чл. 94, ал. 4, 5 и 6 от 
Наказателно-процесуалния кодекс (обн., ДВ, 
бр. 86 от 2005 г., последно изм. и доп., бр. 32 
от 2010 г.), така както е изменен и допълнен 
с § 8, точки 2 и 3 от Закона за изменение и 
допълнение на Наказателно-процесуалния ко­
декс (ДВ, бр. 32 от 2010 г.).
2. Отхвърля искането на президента на 
Република България за установяване на про­
тивоконституционност и несъответствие с 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи и Международния пакт 
за граждански и политически права, както и 
искането на шестдесет народни представители 
от 41-ото Народно събрание за установяване на 
противоконституционност на чл. 177, ал. 1 от 
Наказателно-процесуалния кодекс, така както 
е изменен с § 22, т. 1 от Закона за изменение 
и допълнение на Наказателно-процесуалния 
кодекс (ДВ, бр. 32 от 2010 г.).
3. Отхвърля искането на шестдесет народни 
представители от 41-ото Народно събрание за 
установяване на противоконституционност и 
несъответствие с Конвенцията за защита на 
правата на човека и основните свободи на 
отмяната на глава двадесет и шеста с чл. 368 
и 369 от Наказателно-процесуалния кодекс, 
извършена с § 54 от Закона за изменение и 
допълнение на Наказателно-процесуалния ко­
декс (ДВ, бр. 32 от 2010 г.).
Председател: Евгени Танчев
8034