Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 23

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23  
ЕХМС изрично е предвидено, че органите 
на местно самоуправление трябва да могат 
сами да определят административните си 
структури, за да осъществяват ефективно 
управление. Налага се изводът, че с § 19, 
т. 7 ИК законодателят недопустимо с оглед 
чл. 138 КРБ и ЕХМС се намесва в местното 
самоуправление. По изложените съображения 
съдът заключава, че ограничаването броя на 
заместник-кметовете, осъществено с § 19, т. 
7 ИК, е противоконституционно и не съот­
ветства с международни договори, по които 
Република България е страна.
Точки 6, 8, 9 и 10.
Всички те съдържат уредба, свързана с 
начина на заемане на длъжността „кмет на 
район“. 
Точка 8. В ЗМСМА е създаден нов чл. 39а, 
чиято ал. 1, изр. първо гласи: „Кметовете на 
райони в Столичната община и в градовете с 
районно деление се избират с тайно гласуване 
от общинския съвет по предложение на кмета 
на общината за срока на пълномощията на 
общинския съвет.“ Алинея 1, изр. второ на 
чл. 39а поставя изискване районните кметове 
да отговарят на изискванията за избираемост 
на кандидатите за общински съветници и 
кметове (чл. 4, ал. 5 ИК). Оспорените ал. 2 – 6 
на чл. 39а съдържат описание на процедурата. 
Алинея 7 съдържа правилото за полагане на 
клетва от районния кмет пред общинския 
съвет на заседанието, на което е избран. Из­
менението е по вносител и е мотивирано със 
съображението, че кметовете на райони не 
следва да водят политика, различна от тази 
на кмета на общината, и са част от неговия 
управленски екип.
Премахването на прякото избиране на ра­
йонните кметове е оспорено в искането като 
противоконституционно поради лишаването 
от пряк избор на повече от един милион 
граждани.
Искането е неоснователно.
Конституционният съд вече е имал възмож­
ност да се произнесе за отпадането на прекия 
избор на районните кметове и въвеждането на 
избирането им от общинския съвет по пред­
ложение на общинския кмет за периода на 
пълномощията на общинския съвет (Решение 
№ 12 от 1999 г. по к.д. № 12 от 1999 г.) и не 
е констатирал противоконституционност. В 
сегашното дело оспорената уредба на чл. 39а, 
ал. 1 от действащия ЗМСМА е близка до 
уредбата, оспорвана през 1999 г.; разликата 
е в думите „с тайно гласуване“. Съдът уста­
новява обаче, че разлика има не само в тези 
добавени думи – през 1999 г. с поредното из­
менение на ЗМСМА премахването на прекия 
избор на районните кметове бе съпроводено 
с премахването на районните съвети като 
органи на местното самоуправление в района, 
т.е. в общината; оттогава законовата уредба 
не предвижда районни съвети като органи 
на такива съставни административно-тери­
ториални единици – райони. Следователно 
промяната в законовата уредба през 1999 г. 
и 2011 г. е извършена в различна правна и 
политическа среда. 
Районният кмет, както и районът като 
административно-териториална единица, 
няма уредба в Конституцията. Той е орган 
на съставната административно-територи­
ална единица в общината, т.е. е общински 
орган. За общинския кмет Конституцията 
предвижда алтернативно, че се избира или 
пряко от населението, или от общинския 
съвет по ред, определен със закон (чл. 139, 
ал. 1). В тази конституционна рамка Кон­
ституционният съд не намира основание за 
противоконституционност на законова уредба, 
съгласно която кмет на район се избира от 
общинския съвет; оспореният чл. 39а, ал. 1 
ЗМСМА покрива втората хипотеза на чл. 139, 
ал. 1 от Конституцията. Конституционният съд 
не установява противоконституционност и в 
процедурата, описана в останалите алинеи на 
чл. 39а ЗМСМА. Едновременно с това съдът 
държи да отбележи, че оспорената уредба на 
§ 19, т. 8 ИК представлява отстъпление от 
процеса на децентрализация на местната власт 
и се намалява демократичната легитимност 
на общинските органи.
Съдът не намира противоконституцион­
ност в останалите оспорени текстове от § 19, 
т. 8 ИК.
Измененията в точка 6 и точка 9 на § 19 
ИК, съответно засягащи чл. 38 и 42 ЗМСМА, 
имат технически характер и са във връзка с 
въпросния нов чл. 39а, както и с отмяната 
на Закона за местните избори. Съдът не ус­
тановява противоконституционност.
Измененията в т. 10 на § 19 ИК създават 
нов чл. 42а. С него по същество в ЗМСМА 
се извършва преместване на съществуващи 
в чл. 42 (сега изм.) преди изменението общи 
за всички избираеми кметове основания и 
се обособяват самостоятелно основанията за 
предсрочно прекратяване правомощията на 
районния кмет. Не е ясно защо законодателят 
борави с „пълномощия“, след като в сега дейст­
ващата законова уредба районните кметове 
не се избират пряко от народа на общината. 
Уредбата на § 19, т. 10 ИК не противоречи на 
Конституцията.
Точка 11. С допълнението в чл. 46а, ал. 1 
ЗМСМА за кметския наместник са въведени 
същите изисквания за избираемост, както за 
кандидатите за кметове и общински съветници 
с препращане към чл. 4, ал. 5 от Изборния 
кодекс. Точка 11 на § 19 ИК не е противо­
конституционна.
По изложените съображения и на основа­
ние чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от Конституцията, 
чл. 14, ал. 2 от Закона за Конституционен съд 
Конституционният съд