Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 63

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  63   
обсъждане за второ гласуване на проекта на 
Закона за изменение и допълнение на Кон­
ституцията вносител на предложението за 
изменение в рамките на обсъждането посочва, 
че е „по-добре продължителността на ман­
дата на членовете на ВСС и ВПС да съвпада 
с тази на Народното събрание“, и е пояснил, 
че искането за намаляване на срока на три 
години би създало възможност „едно и също 
Народно събрание […] два пъти да попълни 
състава на съвета“.
Възможно е конституционно установената 
продължителност на мандата на изборните 
членове на органа, осъществяващ кадровото и 
административното обезпечаване на съдебната 
власт, да поражда определено напрежение, 
защото пет години са достатъчно дълъг срок 
за един професионалист – съдия, прокурор, 
следовател, да се откъсне от професионалните 
си задължения, но това самї по себе си не е 
автоматично основание за промяна на ман­
дата на изборните членове на двата съвета. 
При определената с настоящото изменение 
продължителност на мандатите се оказва, 
че главният инспектор, който ръководи един 
орган към Висшия съдебен съвет, е с мандат 
пет години, а членовете на съвета – с мандат 
четири години. По същия начин администра­
тивните ръководители на съдилищата и тези в 
„системата на прокуратурата“ са с продължи­
телност на мандата пет години, а изборните 
членове на двата органа – с продължителност 
на мандата четири години. Налице е несъгла­
суваност на продължителността на мандатите 
дори в рамките на съдебната власт.
Двата съвета са органи на съдебната власт, 
чрез които се осъществява взаимодействието 
с другите власти, включително и законода­
телната. Мандатите на основните конститу­
ционни органи са елемент на установените от 
създателите на Конституцията механизми на 
взаимодействие и взаимен контрол и възпира­
не между тях и наред с реда на формирането 
им техните функционални характеристики и 
предоставени правомощия са неотделими от 
фундамента на държавата – конституционно 
установените мандати на органите на дър­
жавата са съобразени в най-висока степен с 
взаимното влияние и възпиране на властите, 
така че да се осигури работещ демократичен 
ред. Конституционният съд в практиката си 
приема, че промяната в мандата на основни 
органи, включително и на органи на съдебна­
та власт, е елемент на формата на държавно 
управление по смисъла на чл. 158, т. 3 от 
Конституцията (Тълкувателно решение № 3 от 
2003 г. по к.д. № 22/2002 г.) и когато промяната 
на мандата засяга по съществен начин осно­
вополагащи принципи на конституционния 
ред, такава промяна от Народното събрание 
е конституционно недопустима.
Предвид изложеното Конституционният 
съд намира, че промяната в чл. 130а, ал. 5, 
изр. първо, както е въведена с § 16 ЗИД на 
Конституцията, следва да бъде обявена за 
противоконституционна като невалидна.
д) Правен статус на изборните члено­
ве – промени в чл. 130а, ал. 3, изр. първо и 
второ, ал. 4, ал. 5, изр. трето, ал. 6 и 7, както 
са въведени с § 16 ЗИД на Конституцията
Въведената с изменението разпоредба на 
чл. 130а, ал. 3, изр. първо в основната си 
част възпроизвежда съществувалата преди 
изменението разпоредба на чл. 130, ал. 2, с 
която се установяват изискванията към чле­
новете на Висшия съдебен съвет, избирани 
от Народното събрание. Разликата е в израза 
„и са независими и партийно неутрални“. 
Установеното допълнително изискване към 
изборните членове на двата съвета е направено 
между „второто“ първо и второто гласуване 
(вх. № 49-354-04315 от 14.12.2023 г.), като мо­
тиви не са изложени. По своя характер това 
изискване е такова, за спазването на което 
от самото Народно събрание и до оспореното 
изменение не са били налице пречки. Освен 
че внася допълнителна неяснота с оглед на съ­
държанието на употребените понятия (самият 
термин „партийно неутрален“ в българския 
исторически контекст създава недемократична 
конотация), самò по себе си това изискване 
не противоречи на основополагащ конститу­
ционен принцип.
С § 16 е въведено изменение и в чл. 130, 
ал. 3, изр. второ, като конституционният 
законодател поставя ограничение по отноше­
ние на изборните членове на двата съвета, 
избирани от Народното събрание – да не 
заемат длъжността прокурор или следовател 
към момента на избора. Изискването е част 
от предложението за проект на Закона за 
изменение и допълнение на Конституцията 
(вх. № 49-354-01-83 от 28.07.2023 г.), но нито в 
него, нито при последвалите обсъждания са 
изложени мотиви. В първоначалното предло­
жение ограничението включва и съдии, но в 
окончателната редакция на разпоредбата те 
не са включени. Самї по себе си това огра­
ничение е неутрално – то би могло да бъде 
способ за откритост и отвореност на проку­
ратурата към обществото, съответно средство 
за предотвратяване на нейната затвореност и 
изолираност, но би могло да бъде и способ за 
сериозно външно навлизане в кадровия орган 
на прокуратурата, както и би могло да бъде 
способ за предотвратяване на участието на 
прокурори във Висшия съдебен съвет. Зна­
чението му в първата хипотеза е функция на 
съотношението на изборните членове в със­
тава на Висшия прокурорски съвет, избирани 
от Народното събрание и от прокурорите 
и следователите, а във втората – въпрос на 
прилагане. Самò по себе си изискването не