Държавен вестник, бр. 83, 2021 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  83
да се балансират и възпират. Парламентът не 
може неограничено да се намесва във всяка 
сфера на управлението. 
Обстоятелството, че съвременното прави­
телство в парламентарната държава е отго­
ворно пред парламента, не създава за прави­
телството статус на подчиненост – сферата 
на вземане на важните държавни решения 
не е резервирана единствено за парламента 
като национален представителен орган; в тази 
сфера има място и за политическия връх на 
администрацията, който е правителството. 
Схемата на разделените власти предпоставя 
един съдържателен комплекс от функции и 
компетенции – изпълнителната власт е само­
стоятелна област на задачи и функции, които 
правителството осъществява на собствено 
основание и за които носи политическа от­
говорност. В този смисъл правителството е 
самостоятелна конституционна институция 
със своя собствена компетенция от общ 
характер, в която влизат широк кръг от пра­
вомощия за регулиране и намеса във всички 
сфери на обществения живот, но при нейната 
реализация то трябва да действа в рамките 
на Конституцията и законите. В схемата на 
разделението на властите правителството като 
титуляр на изпълнителната власт има точно 
определено място, продиктувано от главното 
предназначение да спазва и изпълнява актовете 
на законодателната власт и да извършва управ­
ленска дейност на свое собствено основание. 
В дейността на изпълнението се открояват два 
акцента: от една страна – строго спазване на 
конституционните и законовите разпоредби, и 
от друга  –  извършване на съответни действия 
на базата на самостоятелна, правносъобразна 
преценка. Тези две области, в които се прос­
тира изпълнителната власт, са двата аспекта 
от същността на управлението. Спазвайки 
законите, изпълнителната власт има своя за­
пазена територия за самостоятелна функция, 
основана на необходимостта от пълноценно 
регулиране на обществените процеси. 
Изпълнителната власт е самостоятелна 
област на държавното управление и в цен­
ностен аспект нейната функция е толкова 
ценна, колкото и на останалите власти. Тя 
е независима да взима решения, основани 
на закона и на нейната собствена воля. При 
незаконосъобразни актове от страна на из­
пълнителната власт съществуват процедури 
по тяхната отмяна, но това не може да става 
по начин, който да подчертава върховното 
положение и политическото предимство на 
парламента в структурите на властното раз­
деление. Следователно от особена важност за 
гаранцията за правото е да се намери този 
необходим конституционен механизъм, който 
да позволи на законодателната власт да кон­
тролира изпълнителната, без това да води до 
ограничаване на правомощия и до блокиране 
на възможностите за самостоятелни решения.
Самостоятелността на изпълнителната 
власт се определя от правилата на принципа 
на разделение на властите, санкционирани от 
правото. Конституционният статус на изпълни­
телната власт изключва нейната управленска 
преценка да бъде блокирана от някоя друга 
власт, в това число и от законодателната. Из­
пълнителната власт е също толкова независима 
и самостоятелна, колкото и законодателната, 
в рамките на нейните компетенции, поради 
което Народното събрание не може със свое 
решение да прегражда пълноценното осъщест­
вяване на оперативни управленски функции 
от страна на Министерския съвет.
Ако парламентът счете, че управленската 
преценка на правителството не съответства 
на изразената от него воля и надхвърля па­
раметрите, зададени от политическата ори­
ентация на парламентарното мнозинство, 
той може във всеки момент да постави в ход 
механизмите на парламентарния контрол. 
Същността на парламентарния контрол е На­
родното събрание да получава информация за 
законността и целесъобразността на дейността 
на правителството по въпроси, които засягат 
държавни и обществени интереси, с цел да се 
прецени политиката на правителството след­
ва ли политиката на избралия го парламент, 
за да продължи да се ползва с доверието му 
(Решение № 1 от 2013 г. по к.д. № 5/2012 г.). 
Парламентарният контрол и политическата 
отговорност на правителството пред парламен­
та оказват влияние върху упражняването на 
изпълнителната функция на правителството, 
но без да премахват неговата самостоятелност 
или да ограничават правомощията му. 
В случаите, в които Министерският съ­
вет изпълнява функциите си в условията на 
чл. 111, ал. 3 от Конституцията, той разполага 
със същия обем правомощия както редовното 
правителство. В отлика от служебното пра­
вителство, което е особен кабинет, който се 
съставя само като крайно средство в ситуация 
на криза, „правителството в оставка“ е по­
стоянен елемент на държавното управление, 
който илюстрира непрекъсваемостта в изпъл­
нителната власт. Когато е изтекъл мандатът 
на Народното събрание, пълномощията му са 
прекратени и се произвеждат избори за нов 
парламент – през целия този период избраното 
от него правителство продължава да действа, 
при това с пълен обем и съдържание на пра­
вомощията. Едва свикването на новото На­
родно събрание предизвиква необходимостта 
действащото правителство да подаде оставка 
пред него (чл. 111, ал. 2 от Конституцията). 
От този момент нататък правителството е „в 
оставка“ и ще бъде в това състояние до със­
тавянето на правителство от новоизбраното 
Народно събрание. „Правителство в оставка“ 
има и при прекратяване на пълномощията на 
правителството на някое от предвидените в 
Конституцията основания: при успешен вот на