Държавен вестник, бр. 101, 2005 г., стр. 142

С Т Р .  142
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  101
6. Отчитане на резултатите
Изчислява се Rf стойността на всяко петно.
Сравняват се петната, получени от разтвора на
пробата, с петната на стандартните разтвори по
отношение на: техните Rf стойности, цвета на пет-
ната при УВ облъчване и цвета на петната след
оцветяване с реактивите за напръскване.
Прилага се ВЕТХ, описана в следващия раздел
(Б), и се сравняват времената на задържане на пика
(пиковете) на пробата с тези на стандартните раз-
твори.
Обобщават се резултатите от ТСХ и ВЕТХ, за
да се потвърди присъствието на хидрохинон и/или
неговите етери.
7. Забележки
При описаните условия се наблюдават следни-
те Rf стойности:
хидрохинон—0,32
хидрохинон монометилов етер—0,53
хидрохинон моноетилов етер—0,55
хидрохинон монобензилов етер—0,58.
Б. ОПРЕДЕЛЯНЕ
1. Област на приложение
Методът се отнася за определяне на хидрохи-
нон, хидрохинон монометилов етер, хидрохинон мо-
ноетилов етер и хидрохинон монобензилов етер в
козметични продукти за осветляване на кожата.
2. Принцип
Пробата се екстрахира със смес вода/метанол
при слабо нагряване до стопяване на всички ли-
пидни материали. Определянето на всички търсе-
ни вещества се извършва посредством течна хро-
матография с обърнати фази и УВ детектор.
3. Реактиви
3.1. Всички реактиви трябва да са с квалифика-
ция “за ВЕТХ”, а водата—бидестилирана.
3.2. Метанол.
3.3. Хидрохинон.
3.4. Хидрохинон монометилов етер.
3.5. Хидрохинон моноетилов етер.
3.6. Хидрохинон монобензилов етер (монобен-
зон).
3.7. Тетрахидрофуран, “ВЕТХ” чистота.
3.8. Смес вода : метанол = 1:1 (V/V). Смесват се
един обем вода с един обем метанол (3.2).
3.9. Подвижна фаза—смес: тетрахидрофуран :
вода = 45:55 (V/V). Смесват се 45 обема тетрахид-
рофуран (3.7) и 55 обема вода.
3.10. Стандартен разтвор.
В мерителна колба от 50 cm3 (ml) се претеглят
с точност 0,001 g 0,06 g хидрохинон (3.3), 0,08 g
хидрохинон монометилов етер (3.4), 0,10 g хидро-
хинон моноетилов етер (3.5) и 0,12 g хидрохинон
монобензилов етер (3.6). Разтварят се и се долива
до марката с метанол (3.2).
Стандартният разтвор се приготвя чрез разреж-
дане на 10,00 cm3 (ml) от този разтвор до 50,00 cm3
(ml) със смес вода : метанол (3.8). Тези разтвори се
приготвят непосредствено преди употреба.
4. Апаратура
Стандартно лабораторно оборудване.
4.1. Водна баня, поддържаща температура 60 °С.
4.2. Високоефективен течен хроматограф с УВ
детектор с променяща се дължина на вълната и
дозатор с 10 µl капиляра.
4.3. Аналитична колона.
Хроматографска колона от неръждаема стома-
на, дължина 250 mm, вътрешен диаметър 4,6 mm,
пълнеж Zorbax фенил (химически свързан фене-
тилсилан върху Zorbax SIL, допълнително дезак-
тивиран (end-capped) с триметилхлорсилан), раз-
мер на частиците 6 µm или еквивалентна. Да не се
използва предколона, различна от “phenyl guard”
или еквивалентна.
4.4. Филтърна хартия, диаметър 90 mm,
Schleicher & Schull, бяла лента № 5892, или еквива-
лентна.
5. Процедура
5.1. Приготвяне на пробата.
В мерителна колба от 50 cm3 (ml) се претегля
1 g от пробата (M) с точност 0,001 g. Пробата се
диспергира в 25 cm3 (ml) смес вода/метанол (3.8).
Колбата се запушва и се разклаща енергично до
получаване на хомогенна суспензия. Разклаща се
поне 1 min. Колбата се поставя във водна баня
(4.1) при 60 °С за улесняване на екстракцията.
Колбата се охлажда и се долива до марката със
смес вода/метанол (3.8). Екстрактът се филтрува
с филтърна хартия (4.4). ВЕТХ определянето тряб-
ва да се извърши в рамките на 24 h от приготвя-
нето на екстракта.
5.2. Високоефективна течна хроматография.
5.2.1. Скоростта на подвижната фаза (3.9) се
нагласява на 1,0 cm3 (ml)/min, а детекторът се на-
стройва на 295 nm.
5.2.2. Дозират се 10 µl от разтвора на пробата,
получен както е описано в 5.1, и се записва хрома-
тограмата. Измерва се площта на пиковете. Из-
вършва се калибриране, както е описано в 5.2.3.
Сравняват се хроматограмите, получени за проба-
та и за стандартния разтвор. Използват се площи-
те на пиковете и коефициентите на детектора (RF),
получени съгласно 5.2.3, за изчисляване на кон-
центрациите на анализираните вещества в разтво-
ра на пробата.
5.2.3. Стандартна крива.
Инжектират се 10 µl от стандартния разтвор
(3.10) и се записва хроматограмата. Инжектира се
няколко пъти, докато се получи постоянна площ
на пика.
Определя се коефициентът на детектора RFi:
Pi
RFi = ––– ,
Сi
където:
Pi e площта на пика на хидрохинона, хидрохи-
нон монометиловия етер, хидрохинон моноетило-
вия етер или хидрохинон монобензиловия етер;
Сi —концентрацията на стандартния разтвор
(3.10) на хидрохинона, хидрохинон монометиловия
етер, хидрохинон моноетиловия етер или хидрохи-
нон монобензиловия етер в g/50 cm3 (ml).
Получените хроматограми на стандартния раз-
твор и на разтвора на пробата трябва да отговарят
на следните изисквания:
—Разделянето на пиковете в най-лошо разделе-
ната двойка трябва да бъде не по-малко от 0,90. (за
дефиниция на коефициента на разделяне виж фиг. 1).
Ако не е постигнато необходимото разделяне,
трябва да се използва по-ефективна колона или
друга по състав подвижна фаза до получаване на
добро разделяне.