Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
сии и да провежда обучение с тях, както и 
правомощието ЦИК да приема и обнародва в 
„Държавен вестник“ методика за определяне 
на резултатите от гласуването на всички видове 
избори в определени срокове. В искането се 
твърди, че тези видове актове на ЦИК „даже“ 
не подлежат на съдебен контрол, тъй като не 
са сред изрично посочените в чл. 23, ал. 8 ИК 
актове на ЦИК, обжалваеми пред ВАС, което 
противоречи на чл. 120 от Конституцията и 
е противоконституционно.
Искането се подкрепя от Националната 
асоциация „Правна инициатива за местно са­
моуправление“. Български адвокати за правата 
на човека също го подкрепят, но не поради 
противоречие с чл. 120 от Конституцията, а 
поради противоречие с принципите на демок­
ратичната и правова държава. Другите страни 
считат искането за неоснователно.
Искането е неоснователно.
Преди всичко оспорва се мястото на мето­
дическите указания и методиката, приемани 
от ЦИК – те не са включени в тялото на 
кодекса, а се приемат и обнародват от ЦИК 
последващо, в определен срок. Въпросът за 
това какво трябва да се включи като предмет 
на регулиране в кодекса/закона, е класически 
въпрос в правото, а в българското правно 
пространство има стабилна уредба – общест­
вени отношения, които се поддават на трайна 
уредба (Закон за нормативните актове, чл. 3, 
ал. 1). В тази законова рамка място за „ме­
тодически указания“ няма предвид тяхното 
естество да са организационни указания за 
работата на избирателните комисии. Такива 
указания по дефиниция не могат да са част 
от кодекса/закона.
Що се отнася до методиката за опре­
деляне на изборния резултат, нейното ес­
тество е различно – тя съдържа правилата, 
респ. формулите, по които се осъществява 
превръщането на избирателските гласове в 
парламентарни и общински мандати, респ. в 
избран президент/ вицепрезидент и кметове, 
което означава, че такава методика съдържа 
уредба на съществени изборни отношения. 
Тази нейна същност има потвърждение в 
изборното законодателство при действието 
на Търновската конституция – примери за 
това как се изчислява изборният резултат се 
съдържат в самите закони. В действащото 
законодателство тази практика е изоставена: 
„най-старият“ действащ изборен закон е Зако­
нът за избиране на Велико Народно събрание 
(1990 г., с изм.); той вменява в задължение 
на ЦИК последващо да утвърди методика за 
изчисляване на изборния резултат. Оттогава 
насам, при действието на Конституцията, 
приемането и обнародването на такава ме­
тодика, след като законът е влязъл в сила, се 
е превърнало в практика. Съдът преценява, 
че този законодателен подход, приложен и в 
Изборния кодекс, не е противоконституционен, 
въпреки че вписването в закона на конкретните 
принципни начала, придружени с пример как 
избирателските гласове се превръщат в ман­
дати, ще направи изборното законодателство 
по-ясно и разбираемо.
На второ място в искането се твърди, че 
методическите указания и методиката (чл. 23, 
ал. 1, т. 3 и 27 във връзка с чл. 26, ал. 8 ИК) 
не подлежат на съдебен контрол и това ги 
прави противоречащи на чл. 120 от Консти­
туцията. Конституционният съд е на мнение, 
че твърдението не намира опора в самата 
Конституция. За тази констатация изходно 
положение е анализът на оспорената уредба. 
Методическите указания представляват ор­
ганизационни упътвания към избирателните 
комисии и поради това не могат да подлежат 
на съдебно обжалване, т.е. не се обхващат от 
правилото на чл. 120, ал. 2 от Конституцията. 
За разлика от тях методиката за определя­
нето на резултатите от различните видове 
избори съдържа правилата за превръщането 
на избирателските гласове в мандати, респ. 
избран президент и кметове. Методиката 
трябва да е създадена и приета в изпълне­
ние и въз основа на кодекса, засяга права и 
законни интереси, поради което подлежи на 
обнародване в „Държавен вестник“; подлежи 
и на съдебно обжалване на основание чл. 120, 
ал. 2 от Конституцията.
Действително начинът, по който е разписа­
на уредбата за решенията на ЦИК и тяхното 
обжалване пред ВАС (чл. 26, ал. 7 и 8 ИК), 
създава на пръв поглед условия за противоре­
чиво тълкуване и прилагане. Така разпоредбата 
на ал. 8 изрично посочва конкретни актове, 
които подлежат на обжалване и произнасяне 
от ВАС при съкратени срокове. Разпоредбата 
на ал. 7 също определя съкратени срокове за 
обжалване и произнасяне. Конституционният 
съд отбелязва, че при действието на Конститу­
цията на Република България този селективен 
законодателен подход относно решенията на 
ЦИК и тяхното съдебно обжалване се поя­
вява едва в Закона за избиране на народни 
представители (2001 г.). Дотогава изборните 
закони съдържат ясни текстове, че решенията 
на ЦИК, т.е. всички, подлежат на обжалване 
пред Върховния съд, по-късно – пред ВАС. 
Това е така, защото решенията на ЦИК сами 
по себе си имат характер на стабилни адми­
нистративни актове (Решение № 4 на КС от 
1992 г. по к.д. № 1 от 1991 г.). По-късно селек­
тивният подход досежно съкратените срокове 
на съдебното обжалване на различни актове 
на ЦИК постепенно намира приложение и в 
законовата уредба на другите видове избори. 
Съдържа се и в Изборния кодекс.
От ал. 7 и 8 на чл. 26 ИК би могло да 
бъде направен изводът, че само посочените 
в двете алинеи актове на ЦИК подлежат на