Държавен вестник, бр. 53, 2012 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  53
се отклоняват. В становището на Българския 
лекарски съюз пък се отбелязва, че здравно­
осигурителните вноски имат изключително 
целево предназначение – само и единствено 
за здраве и за нуждите на здравноосигурените 
лица (чл. 2, ал. 1 ЗЗО). Поради това е налице 
нарушаване на чл. 4, ал. 1 от Конституцията 
във връзка с чл. 24 ЗЗО, който определя за 
какви цели се разходват средствата на НЗОК.
Използван като особен метод за натрупване 
на парични средства в системата на финансите, 
фондът се характеризира с определени белези. Той 
зависи от изискванията за целево насочване на 
финансовите средства и се създава с конкретно 
определена цел. С фондови средства се решава 
една или друга задача, а средствата получават 
трайно, целево предназначение. Използването 
на тези средства по правило не съвпада и не 
се обвързва с този на отрасъла, където фондът 
е създаден. Стига се до относителната му са­
мостоятелност спрямо финансите, към които 
се числи. Основанията за фондовото обособя­
ване на финансовите средства се извличат от 
целите, за които се създават фондовете. Затова 
основанията разкриват своя специфика за всеки 
отделен фонд. За друго освен за тази цел сумите 
не могат да бъдат разходвани. 
В становището на КТ „Подкрепа“ се отбеляз­
ва, че за 2012 г. се отнемат средства от здрав­
ната каса и се предоставят на Министерството 
на здравеопазването. С тях обаче няма да се 
извършват здравноосигурителни плащания, а 
това е така, защото Министерството на здра­
веопазването може да заплаща само държав­
но гарантираните по Конституция дейности. 
Недопустимо е чрез бюджета на НЗОК да се 
финансира държавният бюджет. Освен това в 
чл. 45, ал. 2 ЗЗО императивно е записано, че 
медицинската помощ, която е определена с 
основния пакет, е гарантирана от бюджета на 
НЗОК. По силата на закона този основен пакет 
се определя с наредба на министъра на здраве­
опазването. Това е регламентирано с Наредба 
№ 40 от 2004 г. за определяне на основния пакет 
от здравни дейности, гарантиран от бюджета на 
НЗОК (обн., ДВ, бр. 112 от 2004 г.; посл., изм., 
бр. 97 от 2011 г.). Недопустимо е средствата 
от бюджета на НЗОК да се трансферират към 
Министерството на здравеопазването и да се 
използват извън посочените в ЗЗО и Наредба 
№ 40 от 2004 г. дейности.
Конституцията съдържа „бюджет“ и „дър­
жавен бюджет“ като понятия с добре известно 
съдържание, основано на традиции в законо­
дателството, с ясни параметри в теорията и 
практиката. Фондовият принцип е основен ком­
понент на бюджетното право на съвременната 
държава. В това си качество той е компонент и 
на икономическата основа на държавата, в т.ч. 
и на българската. Нарушаването на фондовия 
принцип представлява по същество нарушаване 
на икономическата основа на държавата, има­
ща своята принципна уредба в Конституцията. 
Действащото законодателство съдържа фондовия 
принцип и в здравното осигуряване, без изрично 
да го именува така – чл. 24 ЗЗО, който определя 
за какви цели се разходват средствата на НЗОК. 
Неговото нарушаване с годишен бюджетен закон 
представлява нарушаване и на конституционния 
принцип за правовата държава.
Законът за здравното осигуряване е този, 
който урежда основното право на гражданите 
на здравно осигуряване, както и реда за него­
вото финансиране (чл. 52 от Конституцията). 
От 1997 г. се приемат годишни бюджети на 
общественото осигуряване, които действат за 
една календарна година. Бюджетът на дър­
жавното обществено осигуряване се приема 
от Народното събрание с отделен закон. Този 
факт подчертава голямото значение, което се 
отдава на бюджета на осигурителната система. 
И това създава яснота и по-голяма сигурност 
за набирането, съхраняването и разходването 
на паричните средства. За правната природа 
на бюджетните закони А. Ангелов и М. Костов 
казват, че особеност на тези закони е, че имат 
фиксирана продължителност – една календарна 
(бюджетна) година, след изтичането на която 
престават да действат, без да бъдат изрично 
отменяни, и биват заменяни със закони за след­
ващата календарна година. Може да се каже, че 
нараства ролята на парламента в контрола върху 
средствата за осъществяване на общественото 
и здравното осигуряване. И това се проявява 
не само чрез ежегодно приеманите бюджетни 
закони, но и чрез задължителното представяне 
на Народното събрание на годишните отчети 
за изпълнение на съответните бюджети. Те се 
обсъждат и приемат от Народното събрание 
едновременно с отчета за изпълнението на 
държавния бюджет и трябва да се отбележи, 
че това е европейска тенденция за засилване 
на парламентарния контрол върху набирането 
и разходването на паричните средства.
Правото на здравно осигуряване има своето 
основание в чл. 52 от Конституцията. Разпо­
редбата на чл. 52, ал. 1 изхожда от наличието 
на правото на здраве като основно право на 
гражданите. Тя обаче не го формулира изрично, 
както следваше да бъде сторено в Конституцията. 
Останалите конституционни разпоредби, които 
уреждат основните права на гражданите, уста­
новяват по положителен начин наименованието 
на конституционното право, а в някои случаи 
и съдържанието му. Важен момент, който тук 
трябва да се добави към уредбата на правото 
на здраве по чл. 52, ал. 1 от Конституцията, е 
допълващата ал. 2 за финансовото обезпечаване 
на неговото съществуване. Тази норма гласи: 
„Здравеопазването на гражданите се финансира 
от държавния бюджет, от работодателите, от лич­
ни и колективни осигурителни вноски и от други 
организации при условия и по ред, определени 
със закон.“ Финансирането от „работодателите, 
от колективни и лични осигурителни вноски“ 
се отнася само за здравното осигуряване.