Държавен вестник, бр. 39, 2003 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  39
НС за сключване на договори, е визираното в
чл. 84, т. 9 (даване на съгласие за сключване на
договори за държавни заеми).
Несъстоятелни са и доводите, че упражне-
ното от НС оспорено правомощие представля-
ва изразна форма на упражнен парламентарен
контрол по чл. 62 от Конституцията. Предме-
тът на парламентарния контрол (въпроси и
питания) е очертан в чл. 90 от Конституцията,
а процедурата по провеждането му е уредена
със специална глава в ПОДНС. Разширяването
на обхвата на парламентарния контрол извън
този, очертан от Конституцията, представлява
пряко нарушение на чл. 62 и 90 от нея. Такова
би било на това основание и правомощието му
да одобрява издаден от МС индивидуален ад-
министративен акт, ако се приеме твърдение-
то, че по този начин се упражнява предвидени-
ят от Конституцията парламентарен контрол.
По изложените съображения разпоредбата
противоречи на чл. 8 от Конституцията.
Сами по себе си останалите текстове от гла-
ва седма “а” не противоречат на конституцион-
ни правила и принципи, поради което не трябва
да бъде установявана тяхната противоконсти-
туционност.
Водим от горното и на основание чл. 149,
ал. 1, т. 2 от Конституцията на Република Бъл-
гария, Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционен § 2 от
Закона за изменение и допълнение на Закона за
приватизация и следприватизационен контрол
(ДВ, бр. 20 от 2003 г.) в частта, с която са създа-
дени чл. 35г и чл. 35е от Закона за приватиза-
ция и следприватизационен контрол.
Отхвърля искането от 27.II.2003 г. на група от
50 народни представители; от 7.III.2003 г. на втора
група от 56 народни представители от ХХХIХ
Народно събрание и президента на Република
България за установяване на противоконститу-
ционност на закона в останалата му част.
Съдиите Румен Янков, Димитър Гочев, Пен-
ка Томчева са подписали решението с особено
мнение по чл. 35г и чл. 35е, а съдията Стефан-
ка Стоянова—с особено мнение по § 2 в частта
на чл. 35г.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии
по конституционно дело № 5 от 2003 г.
Димитър Гочев
1. По § 2 от Закона за изменение и допълне-
ние на Закона за приватизацията и следприва-
тизационния контрол (относно чл. 35е ЗПСПК)
Съдебният контрол върху актовете на адми-
нистрацията е уреден като “обща клауза” в
чл. 120 от Конституцията, като обаче в същото
време е дадена възможност на парламента със
закон да изключи възможността за обжалване
на административните актове.
Конституционният съд в практиката си, като
е изхождал от убеждението, че с оглед общите
принципи на правовата държава тази възмож-
ност не би трябвало да бъде неограничена, е
възприел някои критерии за границите на уп-
ражняване на това правомощие (за съжаление—
не съвсем последователно и ясно са формули-
рани тези граници).
Това може би трябва да бъде сторено доста-
тъчно ясно (и сега е удобен момент за това).
Според практиката на КС параметрите на
упражняване на правомощието на парламента
да ограничава правото на съдебно обжалване
на актовете на администрацията се очертават в
две насоки:
А.—когато се засягат основни права на граж-
даните (по глава втора)—не може да се ограни-
чава правото на съдебна защита чрез обжалва-
не на акта на администрацията;
Б.—когато с ограничаването се отговаря на
необходимостта от защитата на конституцион-
на ценност, която има по-висока стойност; то-
гава ограничението би било конституционно до-
пустимо, като например съображение защите-
на националната сигурност.
Въпросът е—може ли КС да преценява на-
личието на необходимост от защита на нацио-
налната сигурност при изключване на възмож-
ността от съдебен контрол и на какво конститу-
ционно основание да се направи такава прецен-
ка, след като липсват конституционни крите-
рии за това. Мисля, че КС няма такова право.
Съображенията за национална сигурност
могат да преценяват само специализираните за
това органи—респ. органите на изпълнителна-
та власт и в крайна сметка—парламентът. Та-
зи преценка може да бъде само конкретна.
На второ място одобрението по чл. 35г от
закона представлява едностранно властничес-
ко волеизявление, с което се свързват точно
определени правни последици—определя се ку-
пувачът, с когото да се сключи приватизаци-
онната сделка.
В последица на този акт на парламента про-
дължават процедурите по приватизацията с
участието на този купувач—преговори и сами-
ят договор. Ако няма одобрение—процедурата
се прекратява (ал. 3).
От това следва изводът, че предшестващите
решението на НС предложение на Агенцията
за приватизация (чл. 35в) и решението на МС
(чл. 35в, ал. 2) нямат самостоятелно правно зна-
чение. Те не произвеждат правни последици,
които се свързват с правата на участниците в
приватизационния процес. Те са подготвител-
ни актове—части от сложния фактически със-
тав, който се финализира с решението на На-
родното събрание, с което се одобрява.
От това следва, че тези два подготвителни
акта, които нямат самостоятелно значение и
правно действие, не могат да подлежат на съ-
дебно обжалване, както това е прието за анало-
гичен случай с решението на КС от 28 март
2002 г. по к.д. № 2 от 2002 г.