Държавен вестник, бр. 110, 2024 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  110
състава на Инспектората към ВСС. Повече 
от две години по-късно системата от държав­
ни органи изпитва същественото негативно 
въздействие на безмандатността. Национал­
ният представителен орган не изпълнява 
конституционното си задължение за избор 
на членове на редица държавни органи – и 
в частност на ВСС и на Инспектората към 
ВСС, като за легитимация напълно неосно­
вателно се използва посоченото решение 
на конституционната юрисдикция. Това не 
може да се приеме като „разумен период“, в 
който бездействието на Народното събрание 
продължава (особено мнение на съдия Янаки 
Стоилов по к.д. № 7/2022 г.).
В такава ситуация именно Конституцион­
ният съд е този, който може и е длъжен да 
направи необходимото, за да я определи 
като конституционно нетърпима, и така да 
допринесе за възстановяване на мандатността 
като „защитен механизъм на демокрацията“ 
(Решение № 13 от 2010 г. по к.д. № 12/2010 г.). 
Според същото решение „изключена е без­
срочността при упражняване на власт и това 
е завоевание на демократичната държава. […] 
Всяка власт произтича от суверена и е израз 
на народовластие. Безсрочността е негово 
отрицание.“
Дори тълкуването на Съда от 2022 г., което 
даде „приоритетна защита на непрекъсна­
тостта като конкурираща се висша ценност 
с друга такава – мандатността“, не може да 
бъде основание за безкрайно във времето ов­
ластяване за изпълнение на правомощия при 
изтекъл мандат. До момента не е направен и 
опит за откриване на процедура за избор на 
членове на ВСС.
В Определение № 7 от 2023 г. по к.д. 
№ 9/2023 г. Съдът обсъжда статуса на ВСС 
по повод сезиране от главния прокурор с 
подобен на пръв поглед, но не идентичен от 
съдържателна гледна точка въпрос, а именно: 
„Прекратяват ли се функции на Висшия съде­
бен съвет с изтичането на мандата по чл. 130, 
ал. 4, изр. 1 от Конституцията на Република 
България на изборните му членове?“. Съдът 
отклонява искането за тълкуване по този 
въпрос, като посочва, че формулировката му 
е неточна, но приема, че „от практиката на 
Конституционния съд може да се направи 
еднозначен извод, че по силата на чл. 130, 
ал. 4, изр. първо от Основния закон функци­
ите на ВСС не се прекратяват с изтичането 
на мандата на неговите изборни членове“. В 
определението за отклоняване на искането за 
тълкуване се сочи, че „изтичането на мандата 
на членовете му не прекратява неговото функ­
циониране като орган, специално създаден, за 
да осъществява кадровото обезпечаване и да 
гарантира независимостта на самостоятелната 
съдебна власт (Решение № 10 от 2011 г. по 
к.д. № 6/2011 г.), и не препятства осъщест­
вяването на правомощията му в цялост“. По 
този въпрос не са изложени мотиви. Освен 
това произнасянето не е направено с реше­
ние, още по-малко тълкувателно. Това прави 
необходимо обсъждането на този проблем 
във връзка с поставения по настоящото дело 
тълкувателен въпрос, включително с отчитане 
на съществените специфики на всеки отделен 
конституционно предвиден орган.
Произнасянето във фазата по допусти­
мостта на искането по к.д. № 9/2023 г. не 
може да бъде аргумент за недопустимост на 
искането в настоящото производство, което 
също се отнася до възможността ВСС да 
функционира след изтичане на мандата на 
изборните му членове. И това е така, тъй 
като, ако може да се приеме, че към м. май 
2023 г. изключителната ситуация, с оглед на 
която Решение № 12 от 2022 г. е постановено 
няколко месеца по-рано, все още съществува 
(включително като се има предвид периодът 
от време за организиране и провеждане на 
предвидената в Закона за съдебната власт 
процедура за избор на членове на ВСС и на 
Инспектората към ВСС), то към м. декември 
2024 г. такава изключителност със сигурност 
вече не е налице. Фактическата и правна си­
туация, по повод на която се иска тълкуване­
то, е друга – постоянно в момента действащ 
парламент и упражняване на правомощия на 
ВСС от членове с изтекъл мандат.
Искането не е недопустимо и с оглед на 
правната сигурност като елемент на принципа 
на правовата държава. При произнасяне на 
Конституционния съд по същество би била 
внесена яснота и относно валидността на 
приетите актове при упражняване в цялост 
на правомощията на ВСС в периода след из­
тичането на мандата на изборните му членове 
(3.10.2022 г.). Именно правната сигурност и 
стабилност като характеристики на право­
вата държава (Решение № 1 от 2005 г. по 
к.д. № 8/2004 г.; Решение № 7 от 2005 г. по 
к.д. № 1/2005 г.; Решение № 3 от 2008 г. по 
к.д. № 3/2008 г.; Решение № 3 от 2017 г. по 
к.д. № 11/2016 г. и др.) изискват зачитане на 
даденото от Конституционния съд задължи­
телно тълкуване (ако изобщо се допусне, че 
Решение № 12 от 2022 г. може да се приложи 
и за ВСС), докато същото не бъде изоставено 
или изменено.
В искането е засегнат конституционно 
значим проблем и Конституционният съд 
няма основания да откаже да го разгледа. В 
случая съществува неяснота под формата на 
неопределеност и непълнота, произтичаща 
от една ситуация, която конституционният 
законодател смята за недопустима – налагане 
на непрекъснатостта за сметка на мандат­
ността за неограничен период от време. Тази 
неяснота засяга фундаменталните принципи 
на конституционно установения държавен 
ред – народен суверенитет, разделение на влас­
тите, върховенство на правото, независимост 
на съдебната власт. Вносителят насочва тъл­
кувателния въпрос именно към разпоредбите