Държавен вестник, бр. 16, 2005 г., стр. 2

С Т Р .  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  16
вания от ВКС върховен съдебен надзор за точ-
ното и еднакво прилагане на законите от всич-
ки съдилища не е ограничен и включва и зако-
ните, приложими по дела, по които съдът не
може да осъществява контролно-отменителните
си правомощия.
Министърът на правосъдието развива съ-
ображения за значимостта на тълкувателната
дейност като източник на право, осъществява-
на чрез съдебната практика и чрез издаването
на тълкувателни решения със задължителна
сила от върховните съдилища. Развити са съ-
ображения за двата аспекта на тълкуването
като дейност на правораздавателните органи,
когато прилагат съответния нормативен акт
по конкретно дело и когато специално оправо-
мощени правораздавателни органи издават
тълкувателни актове за установяване на един-
ство в съдебната практика или отстраняване
на противоречия. Изведено е, че след като
Конституцията не предвижда ограничения,
ВКС следва да упражнява върховен съдебен
надзор за точното и еднакво прилагане на за-
коните и по дела, за които не притежава кон-
тролно инстанционна компетентност.
Наказателната колегия на ВКС поддържа,
че както при действието на Конституцията от
1971 г., така и при Конституцията от 1991 г.
върховната съдебна инстанция не е била и не
е ограничена при осъществяване на тълкува-
телната си дейност от инстанционната си ком-
петентност. Посочени са решения на Консти-
туционния съд, свързани с искането, предмет
на това дело, и е обобщено, че върховният
съдебен надзор намира израз в правораздава-
нето, поради което е свързан с инстанционния
контрол, но не се изчерпва с него. Заключено
е, че не правораздавателната, а тълкувателна-
та дейност на ВКС е основен израз на върхов-
ния съдебен надзор, както и че само на този
съд в съответната материя Конституцията е
възложила това правомощие.
Висшият съдебен съвет не е мотивирал ста-
новището си.
Асоциацията на прокурорите счита, че ВКС
следва да осъществява върховен надзор спря-
мо всички категории дела, и допълва, че след
като определенията, постановени по чл. 244
ГПК, не подлежат на касационен контрол,
могат да се използват способите по чл. 250 и
254 ГПК, чрез които кредиторът и длъжни-
кът по исков ред да установят съществуване-
то или не на задължението по несъдебното
изпълнително основание. Решенията по тези
дела могат да бъдат обект на касационна про-
верка, респ. няма пречка търговската коле-
гия на ВКС да се произнесе с тълкувателно
решение по въпросите, поставени в предло-
жението на министъра на правосъдието.
Конституционният съд обсъди искането,
прецени съображенията, съдържащи се в него и
в становищата на заинтересованите страни, и
за да се произнесе, взе предвид следното:
Искането е за даване на задължително тъл-
куване на чл. 124 от Конституцията на Репуб-
лика България по въпросите: какъв е обхватът
на върховния съдебен надзор, упражняван от
Върховния касационен съд, за точното и еднак-
во прилагане на законите от всички съдилища
и свързан ли е с контролно инстанционната ком-
петентност на съда или обхваща всички въз-
можни категории дела без тези, по които осъ-
ществява надзор Върховният административен
съд. Търговската колегия на ВКС е упражнила
правомощието си по чл. 150, ал. 1 от Конститу-
цията по повод предложение на министъра на
правосъдието за постановяване на тълкувател-
но решение по прилагането на чл. 237, буква
“е” от Гражданския процесуален кодекс (ГПК)
поради съществуването на нееднаква и спорна
съдебна практика. Върховният касационен съд
е обосновал необходимостта от тълкуване с въз-
можното застъпване на две противоречиви ста-
новища: първото, че на върховен надзор съг-
ласно чл. 124 от Конституцията подлежат всич-
ки закони независимо дали засягат дела, които
подлежат на инстанционен контрол от ВКС, и
второто, че върховният надзор обхваща само
случаите на прилагане на законите по дела, под-
лежащи на инстанционен контрол от същия съд.
Развити са съображения, че тълкуването на
закони по дела, които не подлежат на касацио-
нен контрол, ще бъде свързано с намеса на съ-
дебната власт в законодателната, доколкото
само тя може да прави автентично тълкуване
на законови разпоредби.
Конституционният съд с определение от
16.XI.2004 г. е допуснал искането за разглежда-
не по същество и е конституирал като заинте-
ресовани страни Народното събрание, минис-
търа на правосъдието, Висшия съдебен съвет,
Върховния административен съд (ВАС), глав-
ния прокурор, Висшия адвокатски съвет, Съю-
за на съдиите в България и Асоциацията на про-
курорите в България. На вносителите, на граж-
данската колегия и на наказателната колегия
на ВКС е предоставена възможност да изложат
допълнителни съображения.
В дадения им от съда срок писмени стано-
вища са представили министърът на право-
съдието, Висшият съдебен съвет, наказател-
ната колегия на ВКС и Асоциацията на проку-
рорите в България. От останалите заинтере-
совани страни: Народното събрание, главния
прокурор, Висшия адвокатски съвет и Съюза
на съдиите в България, не са постъпили пис-
мени становища. Не са се възползвали от пре-
доставената им възможност за представяне на
допълнителни съображения вносителите и
гражданската колегия на ВКС.
В становищата на министъра на правосъди-
ето, Висшия съдебен съвет, наказателната ко-
легия на ВКС и Асоциацията на прокурорите се
поддържа първата от посочените в искането две
алтернативи за тълкуване на чл. 124 от Консти-
туцията, а именно, че обхватът на осъществя-