Държавен вестник, бр. 106, 2003 г., стр. 37

Б Р О Й  106
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  37
Твърденията в жалбата са, че с така утвър-
дения класификатор МС не е овластен да отде-
ля като отделни специалности “Кинезитера-
пия и рехабилитация” от специалността “Ме-
дицина”, които са нейни подотрасли. Това от-
деляне противоречи на разпоредбите на чл. 1а,
ал. 1 и чл. 88, ал. 1 ЗНЗ. Според разпоредбата
на чл. 1а, ал. 1 ЗНЗ “Медицинска помощ се
оказва само от правоспособни медицински
специалисти”. Член 88, ал. 1 ЗНЗ предвижда,
че право да упражняват медицинска професия
в Република България имат български граж-
дани, завършили медицинско образование в
законно признато медицинско училище в Ре-
публика България или завършили медицинско
образование в чужбина, чиито дипломи са ле-
гализирани по съответния ред.
От приложените по делото фотокопия от
учебници по “Основи на медико-социалната
рехабилитация”, “Практическо ръководство по
лечебна физкултура” и “Ръководство по физи-
кална терапия” се установява от научна гледна
точка, че кинезитерапията и рехабилитацията
са част от медицината, като кинезитерапията
в буквален превод означава лечение посредст-
вом движение. Кинезитерапията е физикален
метод, при който се ползват движението, це-
ленасоченият покой, както и въздействието
върху организма на специални ръчни и апа-
ратни форми за раздвижване на тъканите и
ставите с лечебна и профилактична цел. Кине-
зитерапията е само една от многото ползвани
форми за медицинска рехабилитация на бол-
ните. Рехабилитацията е комплекс от медико-
социални мероприятия при застрашени или
инвалидизирани болни.
В писмо на министъра на здравеопазването
изх. № 21-00-25 от 24.VI.2003 г. до председателя
на Комисията по здравеопазване е видно, че по
данни на Министерството на образованието и
науката специалността “Кинезитерапия” се изу-
чава в Национална спортна академия, Югоза-
паден университет “Неофит Рилски”—Благоев-
град, и Русенски университет “Ангел Кънчев”,
като тази специалност не е акредитирана в нито
едно висше учебно заведение съгласно изиск-
ванията на ЗВО. В писмото е изразено станови-
ще, че специалността “Кинезитерапия” като
част от професионалното направление “Кине-
зитерапия и рехабилитация” не е медицинска
специалност. Препоръчва се професионалната
област “Здравеопазване” да бъде отделена от
областта “Спорт” в Класификатора на области-
те на висше образование и професионалните на-
правления, като в област “Здравеопазване” след-
ва да останат професионалните направления
“Медицина”, “Стоматология”, “Фармация” и
“Здравни грижи”, а в област “Спорт” да останат
професионалните направления “Кинезитерапия
и рехабилитация” и “Спорт”.
В структурата на Класификацията на облас-
тите на образование и класификация, 1999 г.,
на Международна стандартна класификация на
образованието, в областите на образование—
т. 7 са посочени Здравеопазване и Социални гри-
жи, 72—Здравеопазване, 721—Медицина и 726—
Терапия и рехабилитация (кинезитерапия, ре-
хабилитация за възстановяване на физически
състояния, професионална рехабилитация, тру-
дотерапия, медицински масаж, хранене (диети-
ка, говорна терапия).
В съвместната декларация на европейските
министри на висшето образование, подписана
и от България в Болоня на 19.VI.1999 г., са оп-
ределени краткосрочните цели в образовател-
ната политика на Европейския съюз и неговите
граждани, които следва да бъдат постигнати до
10 години от началото на третото хилядолетие.
Българският отговор на целите на Болонската
декларация следва да се търси в две направле-
ния: законодателни инициативи и определяне
на приоритетите в развитието на висшето обра-
зование, в т.ч. и практически мерки за постига-
не на тези приоритети. Във връзка с направени-
те промени в ЗВО от 2.VI.2002 г. влиза в сила и
Класификатор на областите на висше образо-
вание и професионалните направления, който
въвежда общоприетите в световната образо-
вателна практика области и направления, към
които бакалавърските програми ще бъдат ори-
ентирани. Хармонизацията на българското за-
конодателство в областта на висшето образо-
вание обаче не следва да бъде прилагана бук-
вално, без да се отчитат националните особе-
ности на българското законодателство, как-
то и съобразяването на ЗВО (въз основа на
който е утвърден Класификаторът на облас-
тите на висше образование и професионални-
те направления) и с останалите закони, които
имат отношение към така утвърдения класи-
фикатор. В случая следва да бъдат отчетени
разпоредбите на ЗНЗ, които в чл. 1а, ал. 1 и
чл. 88, ал. 1 определят, че медицинската по-
мощ се оказва само от правоспособни меди-
цински специалисти, които са завършили ме-
дицинско образование в законно признато ме-
дицинско училище в Република България или
завършили медицинско образование в чужби-
на, чиито дипломи са легализирани по съот-
ветния ред. По делото нито ответникът, нито
заинтересуваните страни оспорват факта, който
се установява и от становището на Министерст-
вото на здравеопазването и на Министерството
на образованието и науката, че специалността
“Кинезитерапия” не е медицинска специалност
и образованието по тази специалност се придо-
бива в учебни заведения, които не са медицин-
ски училища. Следователно в класификатора
неправилно са обособени професионалните
направления “Кинезитерапия и рехабилитация”
като отделни от медицината отрасли, които при
така утвърдената редакция се определят като
равнопоставени отрасли на медицинските спе-
циалности. Такива специалности могат да съ-
ществуват и да бъдат изучавани в други висши
учебни заведения, но те не могат да бъдат при-