Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 46

СТР.  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  64
ясно отнапред колко във времето може да се 
разгърне. Единственото значение на срока по 
чл. 64, ал. 1 от Конституцията е сведено до 
определяне на пределната дата по ал. 2, на 
която да бъдат насрочени изборите за ново 
Народно събрание. Поради това, макар но­
минално 4-годишният мандат на Народното 
събрание да не е променен, в съдържателно 
отношение той е подчинен на определяем 
срок в зависимост от предприемането на 
поредица от юридически действия.
Задължителното тълкуване на непромене­
ната ал. 1 на чл. 64 от Конституцията, дадено 
в Решение № 1 от 2005 г. по к.д. № 5/2001 г., 
налага да се приеме, че началният момент 
на мандата на парламента се определя от 
акта на избора на народните представители. 
Крайният момент на мандата съгласно чл. 64, 
ал. 4 е полагането на клетвата на новоизбра­
ните народни представители. Това води до 
едновременното съществуване на две пред­
ставителни учреждения. В разпоредбата на 
чл. 64 от Конституцията след изменението є
те са упоменати като „действащо Народно 
събрание“ (ал. 3), респ. „предишно Народно 
събрание“ (ал. 4), и „ново Народно събрание“ 
(ал. 3). „Съжителството“ на двете легисла­
тури е в определяем период от време, но 
както е отбелязано в Решение № 5 от 2001 г. 
по к.д. № 5/2001 г. „няма конституционни 
пречки, доколкото правно-технически това 
е възможно, свикването да стане в първия 
ден след изборите. Друг е въпросът, че прак­
тически това е невъзможно и тази невъз­
можност е отразена на законово (но не и на 
конституционно) равнище в избирателните 
закони“. В този контекст, дори да бъдат из­
пълнени всички конституционни изисквания 
и своевременно да бъде положена клетвата 
на новоизбраните народни представители, в 
периода след изборите има две легислату­
ри на Народното събрание – едната, която 
действа и след изборите, и другата, която е 
легитимно овластена от избирателите, но не е 
настъпило началото на упражняване на пъл­
номощията є като колективен, структуриран 
орган, което започва с първото заседание. 
Във всеки случай народните представители 
и в двете легислатури упражняват своите 
правомощия. По отношение на действащия 
парламент това следва от обстоятелството, 
че „[п]родължителността на мандата на на­
родния представител съвпада по принцип 
с легислатурата на Народното събрание. С 
изтичане мандата на Народното събрание се 
прекратяват и пълномощията на всеки един 
от народните представители“ (Решение № 8 
от 1993 г. по к.д. № 5/1993 г.). За новоизбра­
ните народни представители това следва от 
изборите като акт на овластяване и това е 
отразено в редица конституционни разпоредби, 
като например чл. 71 относно възнагражде­
нието на народните представители, чл. 75, 
изр. 2 относно възможността новоизбраното 
Народно събрание да се свика от една пета 
от народните представители на първото си 
заседание при бездействие на президента в 
едномесечния срок. Както е прието в Решение 
№ 5 от 2001 г. по к.д. № 5/2001 г., „налице 
са редовни конституционни пълномощия на 
избраните народни представители, които в 
качеството си на такива свикват новоизбрания 
законодателен орган. Разпоредбата изрично 
говори за „новоизбраното Народно събрание“, 
а не например за „новоизбраните народни 
представители“. Едномесечният срок за свик­
ване тече след „избирането на Народното 
събрание“. Езикът на Конституцията ясно и 
категорично признава съществуването на На­
родно събрание преди първото заседание, на 
което народните представители полагат клетва 
и избират председател и заместник-председа­
тели – чл. 76 от Конституцията“.
„Наслагването“ на легислатурите демон­
стрира очевидната несъгласуваност на из­
мененията в чл. 64 с други разпоредби на 
Конституцията. Така например в изпълнение 
на чл. 65, ал. 2 кандидатите за народни пред­
ставители, които заемат държавна служба, 
прекъсват изпълнението є след регистрация­
та. В своята практика Конституционният 
съд е изяснил конституционното понятие за 
държавна служба, за което липсва изрично 
определение в Основния закон. В Решение 
№ 5 от 1993 г. по к.д. № 6/1993 г. изрично 
е откроено, че „[в] Конституцията освен в 
чл. 68, ал. 1 за държавна служба се говори и 
в чл. 65, ал. 2. Понятието е в основата и на 
разпоредбата на чл. 116. Безспорно понятието 
„държавна служба“ трябва да се разбира с 
единен и непротиворечив смисъл. Най-общо 
това е дейност по осъществяване на функциите 
на държавата. Тази дейност се извършва от 
името на държавата и за реализиране право­
мощията на предвидените в Конституцията 
нейни органи“. Предвид това кандидатите за 
народни представители, които са и народни 
представители в действащото Народно съб­
рание, следва да се съобразят с изискването 
на чл. 65, ал. 2 от Конституцията, доколкото 
реализирането на правомощията им е също 
изпълнение на държавна служба в широкия 
смисъл на понятието, употребено в тази раз­
поредба и в чл. 68, ал. 1 от Основния закон.
Провеждането на изборите за ново Народно 
събрание в период, преди да е изтекъл манда­
тът на действащото Народно събрание, води 
до неравнопоставеност между кандидатите