Държавен вестник, бр. 41, 2021 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  41
разследване само на определена версия и 
изоставяне на всички останали, забавяне на 
извършването на действия по разследването, 
водещо до загуба на доказателства, и др. По-
ради това законоустановените основания, на 
които прокурорът или разследващият трябва 
да се отведат или да им бъде поискан отвод, 
са съществено проявление на принципа на 
независимостта им и основа за доверието на 
обществото в тяхната дейност. 
Като е създал прокурор по разследването 
срещу главния прокурор или негов заместник 
като единствен такъв орган с присъщите му 
функции, законодателят е заложил в него от-
стъпление от принципа на независимостта в 
конституционните и процесуалните аспекти на 
това основно начало. Аргументи за това Кон-
ституционният съд намира в обстоятелството, 
че действията, бездействията и актовете на 
този орган (с изключение на постановленията 
за отказ за образуване на досъдебно произ-
водство, за спиране и за прекратяване на 
наказателното производство) не подлежат на 
никакъв контрол, какъвто се упражнява по 
отношение на всеки прокурорски акт. На този 
прокурор законът (чл. 194, ал. 6 НПК) възлага 
правомощието да осъществява два от консти-
туционно установените способи за изпълнение 
на основната функция на прокуратурата да 
следи за спазване на законността (чл. 127, 
т. 2 и 3 от Конституцията) – разследване и 
привличане към наказателна отговорност на 
лица, извършили престъпление, и поддържа-
не на обвинението по наказателни дела от 
общ характер. Като е изведен по силата на 
чл. 46, ал. 8 НПК и чл. 136, ал. 11 ЗСВ извън 
вътрешно установената система за контрол в 
прокуратурата, както и изцяло извън надзора 
за законност и методическо ръководство по 
чл. 126, ал. 2 от Конституцията, и след като 
липсва орган, който да упражнява надзор 
за законосъобразното провеждане на раз-
следването от този прокурор, така, както се 
изисква от чл. 127, т. 1 от Конституцията, 
законодателят на практика е създал безкон-
тролен орган. 
Този извод се налага още повече поради 
изключването на възможността за отвод на 
този прокурор. Съгласно чл. 144, ал. 3 ЗСВ, 
когато прокурорът по разследването срещу 
главния прокурор или негов заместник е 
във фактическа невъзможност да извърши 
неотложно действие по разследването, ад-
министративният ръководител на специали-
зираната прокуратура определя прокурор от 
същата прокуратура на принципа на случайния 
подбор, който да го извърши. Законът оба-
че не предвижда способ за „заместване“ на 
прокурора по разследването срещу главния 
прокурор или негов заместник в случай не 
на фактическа, а на правна невъзможност 
той да извърши разследването – например в 
случай на пряка или косвена заинтересова-
ност на прокурора от изхода на делото или на 
неговата предубеденост. Липсата на законова 
възможност за отвеждане на прокурора по 
разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник представлява заплаха за 
обективното, безпристрастното и правилното 
осъществяване на поверената на този проку-
рор функция. Така създаденият нов орган на 
прокуратурата, вместо да осигурява гаранции 
за независимостта на разследването срещу 
главния прокурор или негов заместник, буди 
сериозни съмнения относно постигане на 
декларираната от законодателя цел.
Всъщност законът само привидно създава 
гаранции за провеждане на независимо раз-
следване срещу главния прокурор. Това е така 
и защото, макар законодателят да твърди, че 
извеждайки прокурора по разследването срещу 
главния прокурор или негов заместник извън 
пирамидалната структура на ръководство и 
контрол в прокуратурата с присъщите за нея 
административна и функционална подчине-
ност и установената йерархия на органите є, 
създава гаранции за неговата независимост, 
той не е осигурил реални и ефективни сред-
ства за това. Прокурорът по разследването 
срещу главния прокурор или негов заместник 
не разполага със самостоятелен следствен 
апарат, който да осигури независимостта на 
разследването. В закона е предвидено, че той 
може да възлага отделни действия по разслед-
ването на следователи от следствения отдел в 
специализираната прокуратура (чл. 194, ал. 7 
НПК), които от своя страна са подчинени на 
съответния административен ръководител, 
на по-горестоящите органи, а с това – и на 
главния прокурор. Още повече на основание 
чл. 136, ал. 6 ЗСВ главният прокурор осъ-
ществява надзор за законност и методическо 
ръководство върху дейността и на всички 
следователи за точно и еднакво прилагане 
на законите и защита на законните права и 
интереси на гражданите, юридическите лица 
и държавата. Поради това и в този смисъл 
с приетата законова уредба не може да бъде 
постигната декларираната от законодателя 
цел за осигуряване на независимост на раз-
следването срещу главния прокурор или негов 
заместник. 
Въз основа на изложеното Конституци-
онният съд приема, че цялостната уредба 
на фигурата на прокурора по разследването 
срещу главния прокурор или негов заместник 
не е съобразена с действащата конституци-
онна рамка. Анализът на посочените по-горе 
особени основни характеристики на статуса и 
правомощията на този нов орган обосновава 
извод, че той е замислен и създаден от зако-
нодателя като държавен орган с извънреден 
характер. Неговото съществуване не кореспон-
дира нито с конституционния статус на главния 
прокурор (лицето, което той би следвало да 
разследва), нито с конституционния статус