Държавен вестник, бр. 104, 2025 г., стр. 5

БРОЙ  104	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
та изтъква липсата на връзка с избора на 
професия. По отношение на твърдението 
за противоречие с чл. 6, ал. 2 от Основния 
закон не само отхвърля наличието на про­
тиворечие, а дори приема, че при отмяна 
на оспорената разпоредба ще се създаде 
недопустима привилегия чрез необосновано 
намалено наказване на нарушители, които 
желаят да обжалват.
Министърът на вътрешните работи из­
лага виждане, че разпоредбата на чл. 79б, 
ал. 2 ЗАНН не е императивна и предвижда 
правна възможност нарушителят да признае 
вината си, като в замяна заплаща глоба в 
по-малък от предвидения размер. В стано­
вището се подчертава, че с подписването на 
наказателното постановление нарушителят 
декларира, че е запознат с последиците на 
чл. 79б ЗАНН, като една от тях е влизането 
в сила на наказателното постановление в 
частта относно глобата.
Висшият адвокатски съвет приема, че 
макар формулировката на мотивите към 
законопроекта да е несъвършена, все пак поз­
волява провеждането на парламентарен дебат. 
Наличието на легитимна цел е достатъчно 
основание за мотивиране на законодателни 
промени. Твърди също, че разпоредбата е 
ясна, недвусмислена и непротиворечива. 
Посочва, че оспорената разпоредба не пред­
вижда държавна принуда и не води нито 
до дискриминационно ограничаване на 
правата на определени групи лица, нито до 
накърняване на правото на свободен избор 
на професия. Не приема и твърдението за 
накърняване на правото на защита, тъй като 
правото на съдебно обжалване не може да 
бъде наложено като задължение на неговия 
носител, а конкретната разпоредба изисква 
той волево да се е отказал от него.
Доц. д-р Ралица Илкова отбелязва обстоя­
телството, че привеждането в действие на 
оспорената разпоредба е предоставено изцяло 
на преценката на санкционираното лице, 
като държавният орган има задължение да 
разясни последиците и да приеме избора. 
Твърди, че не е налице форма на принуда, 
а правна възможност, и то свеждаща се до 
определена част от глобата, без да се поставя 
под съмнение възможността да се обжалват 
евентуални други правни последици. Посочва 
и че като допълнителна гаранция съществу­
ва възможност да се инициира извънреден 
способ за съдебен контрол за законосъоб­
разност на влязлото в сила наказателно 
постановление по реда на възобновяването, 
независимо от заплащането на глобата в 
намален размер.
Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането, оспорената разпоредба 
и относимата правна уредба, както и по­
стъпилите по делото писмени становища 
и правни мнения, за да се произнесе, взе 
предвид следното:
Оспорената разпоредба на ал. 2 на чл. 79б 
ЗАНН (ДВ, бр. 109 от 2020 г., в сила от 
23.12.2021 г.) предвижда, че „[в] случаите по 
ал. 1 наказателното постановление влиза в 
сила в частта относно наложената глоба от 
датата на плащането. В случай че нарушите­
лят е обжалвал наказателното постановление 
и в срока по ал. 1 е заплатил глобата, произ­
водството по разглеждане на жалбата в тази 
част се прекратява на основание чл. 63г“. 
Разпоредбата на ал. 1 на чл. 79б ЗАНН (ДВ, 
бр. 109 от 2020 г., в сила от 23.12.2021 г.), 
към която препраща разпоредбата на ал. 2, 
предвижда, че „[в] случай че нарушителят не 
желае да обжалва наказателното постановле­
ние в частта относно наложената глоба, може 
да заплати в 14-дневен срок от връчване на 
наказателното постановление 80 на сто от 
нейния размер, освен ако специален закон 
предвижда намален размер на глобата“.
Член 79б ЗАНН съдържа още две али­
неи – 3 и 4, като ал. 2, 3 и 4 на чл. 79б ЗАНН 
се прилагат при условията, предвидени в 
ал. 1. Езиковото, логическото и телеоло­
гичното тълкуване показват, че оспорената 
разпоредба на ал. 2 може да се приложи 
единствено при изпълнение на предвидените 
в ал. 1 кумулативни условия: „нежелание“ 
на нарушителя да обжалва наказателното 
постановление в частта относно наложената 
глоба, манифестирано именно чрез запла­
щане от него (или по негово възлагане или 
доказано съгласие) на 80 % от наложената 
му глоба и извършване на това заплащане в 
14-дневен срок от връчването на наказател­
ното постановление (какъвто е и срокът за 
обжалване). При неизпълнение на което и 
да било от тези кумулативни условия разпо­
редбата на ал. 2 не може да породи правни 
последици.
Изложеното разкрива, че приложението 
на оспорената разпоредба на чл. 79б, ал. 2 
ЗАНН урежда само правна възможност, 
която зависи изцяло и само от преценката 
на лицето, посочено в наказателно постанов­
ление като извършител на нарушение. Тази 
преценка може да се формира в разумен срок 
(14-дневен, колкото е и срокът за обжалване) 
и свободно, вкл. след правна консултация, 
ако лицето сметне, че му е необходима. 
Правните последици от прекратяването на 
наказателното производство по отношение на 
наложените с наказателното постановление