Държавен вестник, бр. 91, 2002 г., стр. 91

Б Р О Й  91
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  91
Сi—концентрацията на стандартния разтвор (3.10)
на хидрохинона, хидрохинон монометиловия етер, хид-
рохинон моноетиловия етер или хидрохинон монобен-
зиловия етер в g/50 cm3 (ml).
Получените хроматограми на стандартния разтвор
и на разтвора на пробата трябва да отговарят на след-
ните изисквания:
—Разделянето на пиковете в най-лошо разделената
двойка трябва да бъде не по-малко от 0,90 (за дефини-
ция на коефициента на разделяне виж фиг. 1).
Ако не е постигнато необходимото разделяне, трябва
да се използва по-ефективна колона или друга по състав
подвижна фаза до получаване на добро разделяне.
—Коефициентът на асиметрия (AS) на всички полу-
чени пикове трябва да бъде в интервала от 0,9 до 1,5 (за
дефиниция на коефициента на асиметрия виж фиг. 2).
Препоръчва се хроматограмата за определяне коефи-
циента на асиметрия да се записва при скорост най-
малко 2 cm/min.
—Базовата линия трябва да е стабилна.
6. Изчисления
За изчисляване на концентрацията (концентрации-
те) на анализираното вещество (вещества) в пробата се
използват площите на пиковете на анализираните ве-
щества. Концентрацията на анализираното вещество в
пробата се изчислява като % (M/M) (xi) по формулата:
bi Ч 100
xi %(M/M) = ––––– ,
RFi Ч М
където:
M е масата на пробата в g;
bi —площта на пика на анализираното вещество в
пробата.
7. Повторяемост (1)
7.1. За съдържание на хидрохинон 2,0 % разликата
между резултатите от две успоредни определяния на
една и съща проба не трябва да надвишава по абсолют-
на стойност 0,13 %.
Фиг. 1. Коефициент на разделяне на пиковете
Фиг. 2. Коефициент на асиметрия на пика
7.2. За съдържание на хидрохинон монометилов етер
1,0 % разликата между резултатите от две успоредни
определяния на една и съща проба не трябва да надви-
шава по абсолютна стойност 0,1 %.
(1) виж ISO 5725
3. Реактиви
3.1. Всички реактиви трябва да са с квалификация
“за ВЕТХ”, а водата—бидестилирана.
3.2. Метанол.
3.3. Хидрохинон.
3.4. Хидрохинон монометилов етер.
3.5. Хидрохинон моноетилов етер.
3.6. Хидрохинон монобензилов етер (монобензон).
3.7. Тетрахидрофуран, “ВЕТХ” чистота.
3.8. Смес вода : метанол = 1:1 (V/V). Смесват се
един обем вода с един обем метанол (3.2).
3.9. Подвижна фаза—смес: тетрахидрофуран : вода
= 45:55 (V/V). Смесват се 45 обема тетрахидрофуран
(3.7) и 55 обема вода.
3.10. Стандартен разтвор
В мерителна колба 50 cm3 (ml) се претеглят с точ-
ност 0,001 g 0,06 g хидрохинон (3.3), 0,08 g хидрохинон
монометилов етер (3.4), 0,10 g хидрохинон моноетилов
етер (3.5) и 0,12 g хидрохинон монобензилов етер (3.6).
Разтварят се и се долива до марката с метанол (3.2).
Стандартният разтвор се приготвя чрез разреждане
на 10,00 cm3 (ml) от този разтвор до 50,00 cm3 (ml) със
смес вода : метанол (3.8). Тези разтвори се приготвят
непосредствено преди употреба.
4. Апаратура
Стандартно лабораторно оборудване.
4.1. Водна баня, поддържаща температура 60 °С.
4.2. Високоефективен течен хроматограф с УВ де-
тектор с променяща се дължина на вълната и дозатор
с 10 µl капиляра.
4.3. Аналитична колона
Хроматографска колона от неръждаема стомана,
дължина 250 mm, вътрешен диаметър 4,6 mm, пълнеж
Zorbax фенил (химически свързан фенетилсилан върху
Zorbax SIL, допълнително дезактивиран (end-capped) с
триметилхлорсилан), размер на частиците 6 µm или ек-
вивалентна. Да не се използва предколона, различна от
“phenyl guard” или еквивалентна.
4.4. Филтърна хартия, диаметър 90 mm, Schleicher &
Schull, бяла лента № 5892, или еквивалентна.
5. Процедура
5.1. Приготвяне на пробата
В мерителна колба 50 cm3 (ml) се претегля 1 g от про-
бата (M) с точност 0,001 g. Пробата се диспергира в 25 cm3
(ml) смес вода/метанол (3.8). Колбата се запушва и се
разклаща енергично до получаване на хомогенна суспен-
зия. Разклаща се поне 1 min. Колбата се поставя във водна
баня (4.1) при 60 °С за улесняване на екстракцията. Кол-
бата се охлажда и се долива до марката със смес вода/
метанол (3.8). Екстрактът се филтрува с филтърна хартия
(4.4). ВЕТХ определянето трябва да се извърши в рамки-
те на 24 h от приготвянето на екстракта.
5.2. Високоефективна течна хроматография
5.2.1. Скоростта на подвижната фаза (3.9) се нагла-
сява на 1,0 cm3 (ml)/min, а детекторът се настройва на
295 nm.
5.2.2. Дозират се 10 µl от разтвора на пробата, полу-
чен както е описано в 5.1, и се записва хроматограмата.
Измерва се площта на пиковете. Извършва се калибри-
ране, както е описано в 5.2.3. Сравняват се хроматогра-
мите, получени за пробата и за стандартния разтвор.
Използват се площите на пиковете и коефициентите на
детектора (RF), получени съгласно 5.2.3, за изчислява-
не на концентрациите на анализираните вещества в
разтвора на пробата.
5.2.3. Стандартна крива
Инжектират се 10 µl от стандартния разтвор (3.10)
и се записва хроматограмата. Инжектира се няколко
пъти, докато се получи постоянна площ на пика.
Определя се коефициентът на детектора RFi:
Pi
RFi = ––– ,
Сi
където:
Pi e площта на пика на хидрохинона, хидрохинон
монометиловия етер, хидрохинон моноетиловия етер
или хидрохинон монобензиловия етер;