Държавен вестник, бр. 23, 2006 г., стр. 7

Б Р О Й  23
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
4. Законодателното решение, което е пред-
мет на настоящото дело и в което законодате-
лят е предпочел доскорошния титуляр вместо
например някой овластен (от кого ?) служител,
всъщност възпроизвежда една практикувана в
законодателството правна конструкция: досе-
гашният титуляр изпълнява функциите до встъп-
ване в длъжност на титуляря на новия мандат в
случай, че определянето на последния е закъс-
няло. В този смисъл е дългогодишната уредба
на Закона за Сметната палата, Закона за Бъл-
гарската народна банка, Закона за Комисията
за финансов надзор и други закони.
Тази уредба е присъща на правовата държа-
ва и има резервна функция: задейства се субси-
диарно в случай на криза, когато процедурата
по определяне титуляря на новия мандат не е
приключила към изтичането на заварения.
Предназначението є е да обезпечава изпълне-
нието и да гарантира непрекъсваемост в значи-
мите жизненоважни функции на публичната
власт, които самата Конституция, именно като
такива, е възложила на висшите органи. Оспо-
рените разпоредби представляват конкретизи-
ране на тази резервна функция, а не удължава-
не на мандата, поради което не противоречат
на Конституцията.
Тази линия на разсъждения, която считам за
основна в конкретното конституционно дело,
въобще не е докосната в мотивите на обявената
противоконституционност. А това не е позволи-
ло на съда да извърши съизмерване на оспорена-
та законова уредба и застъпените в нея принци-
пи за грижа и възпроизвеждане функциите на
демократичната държава без вакуум с принци-
пите на Конституцията, поради което подписах
решението в тази му част с особено мнение.
Конституционен съдия: Е. Друмева
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Евгени Танчев
по к.д. № 8 от 2005 г.
Подписах решението с особено мнение, тъй
като не споделям мотивите и диспозитива по т. 1.
Решенията на Конституционния съд имат
ефект еrga omnes за разлика от действието inter
partes със сила на пресъдено нещо на актовете
на останалите съдилища. Именно поради това
в контекста на абстрактния, последващ, специ-
ализиран и концентриран конституционен конт-
рол конституционните юрисдикции в Европа и
по света обосновават решенията си преди всич-
ко върху началата на правовата държава и кон-
ституционализма.
В решението по настоящото дело мнозинст-
вото напълно неоправдано пренебрегва класи-
чески азбучни положения на конституционната
доктрина, утвърдени и доказани в многовеков-
ния опит на либералния конституционализъм.
Логиката на решението би следвало да се
основава на конституционноправната методо-
логия, а не на календарни доводи или презумп-
ции за злия нрав, користните цели и вродения
стремеж за злоупотреба с властта на изборните
служители в условията на демокрацията, докол-
кото чрез временното осъществяване на управ-
ленски функции до избирането на приемници
на съдиите и кметовете не се цели преодолява-
не на ограниченията на принципа на сменя-
емостта, определени със мандата и възможност-
та за преизбиране.
Тълкуването на предписанията на основ-
ния закон на републиката от 1991 г. следва да
бъде подчинено на принципите на конститу-
ционната доктрина и установените световни
стандарти в демократичния конституциона-
лизъм, а по-конкретно за отношението на при-
емствеността във властта към гражданската
свобода. Както може би най-точно още Б. Кон-
стан отбелязва, границите на конституцион-
ната материя се определят в отношението
между властта и свободата. Като гаранция за
свободата съдържанието и смисълът на кон-
ституциите се определят в контекста на граж-
данската свобода. Конституционно е всичко,
което се отнася до основните права на граж-
даните, които са фундамент на свободата и са
основание за легитимността на конституци-
онното правосъдие.
Временното осъществяване на пълномощия
до избиране на приемник не е насочено към
преодоляване на демократичния принцип за
ротация. То предотвратява междувластието,
като осигурява успешното функциониране на
държавните органи в защита на гражданската
свобода, и следва да бъде признато за съответ-
стващо на замисъла на учредителната власт,
която Конституционният съд е призван да раз-
крие чрез тълкувателното си правомощие по
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията. В този
смисъл временното заместване е предназначе-
но да гарантира континюитета при осъществя-
ване на публичните функции на учредените
власти и като изключи интеррегнума, да осигу-
ри ефективни гаранции за гражданската свобо-
да. Наред с това всяко възлагане на осъществя-
ването на публичната функция на друго лице,
което не е било избрано или назначено с оглед
на мандата, който временно му е делегиран,
поставя въпроса за основанията, от които то
черпи пълномощията си и при това в пълен обем
осъществява правомощия на съответния дър-
жавен орган.
Следователно осъществяването на публич-
ната функция след изтичане на мандата и до
избора на приемник гарантира свободата на
гражданите в много по-голяма степен, откол-
кото заместването на титуляря на съответната
длъжност от лице, което не е било избрано или
назначено за осъществяване на пълномощията
на дадения орган.
В още по-голяма степен това се отнася до
самия Конституционен съд и разпоредбата на
чл. 5, ал. 2 от Закона за Конституционния съд.