Държавен вестник, бр. 35, 2002 г., стр. 12

С Т Р .  12
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  35
РЕШЕНИЕ № 2
от 28 март 2002 г.
по конституционно дело № 2 от 2002 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел—Христо Данов, и членове: Георги Марков,
Димитър Гочев, Тодор Тодоров, Неделчо Беро-
нов, Стефанка Стоянова, Маргарита Златаре-
ва, Васил Гоцев, Людмил Нейков, Румен Ян-
ков, Живан Белчев, Пенка Томчева, при учас-
тието на секретар-протоколиста Снежана Пет-
рова разгледа в закрито заседание на 28 март
2002 г. конституционно дело № 2 от 2002 г., док-
ладвано от съдията Маргарита Златарева.
I
Конституционният съд е сезиран с  искане на
главния прокурор за даване задължително тълку-
ване на разпоредбите на чл. 98, т. 6 и чл. 100, ал. 2
от Конституцията в частта им “предложение на
Министерския съвет” и на разпоредбата на
чл. 129, ал. 2 от Конституцията в частта є “пред-
ложение на Висшия съдебен съвет” по въпроси-
те—какъв е правният характер на тези предло-
жения, съставляват ли административен акт в
собствен смисъл и подлежат ли на съдебен кон-
трол от страна на Върховния административен
съд и в случаите, когато президентът на репуб-
ликата е издал указ въз основа на тях.
В съобразителната част на искането се по-
сочва нуждата от  задължителното тълкуване с
оглед образувани във Върховния администрати-
вен съд дела, по които се атакуват предложени-
ето на Министерския съвет до президента на
републиката за освобождаване на директора на
НСБОП и предложенията на Висшия съдебен
съвет до президента за назначаване на председа-
телите на Върховния касационен съд, Върхов-
ния административен съд и главния прокурор,
въз основа на които предложения са издадени
укази на президента. Изразява се становище,  че
предложенията на Министерския съвет и пред-
ложенията на Висшия съдебен съвет не са адми-
нистративни актове в собствен смисъл на дума-
та и не подлежат на контрол от Върховния адми-
нистративен съд; те не са властнически изявле-
ния на  орган на държавно управление, поражда-
щи самостоятелно правни последици, а само
предпоставка за издаване указите на президен-
та. В допълнителното становище се изтъква, че
обжалването на обсъжданите предложения би
довело до спиране на изпълнението на актовете
на президента, което се възприема като абсо-
лютна конституционна нетърпимост.
С определение от 14.II.2002 г. Конституци-
онният съд е допуснал искането за разглеждане
по същество, като е конституирал за заинтере-
сувани страни по делото президента на репуб-
ликата, Народното събрание, Министерския
съвет, министъра на правосъдието, министъра
на външните работи, министъра на отбраната,
Върховния касационен съд, Върховния адми-
нистративен съд, Висшия съдебен съвет, Вис-
шия адвокатски съвет, Съюза на съдиите в
България, Асоциацията на прокурорите в Бъл-
гария, Камарата на следователите в България.
II
В изпълнение на предоставената им от Конс-
титуционния съд възможност становища по де-
лото са депозирали Министерският съвет, минис-
търът на правосъдието, министърът на външни-
те работи, Върховният административен съд,
Висшият адвокатски съвет, Съюзът на съдиите в
България, Асоциацията на прокурорите в Бълга-
рия, Камарата на следователите в България.
В писменото становище на Министерския
съвет се твърди, че предложенията на Минис-
терския съвет (МС) и на Висшия съдебен съвет
(ВСС) по чл. 98, т. 6, чл. 100, ал. 2 и чл. 129, ал. 2
от Конституцията са всъщност решения на тези
органи, които отразяват формираната тяхна
воля и съставляват упражняване на властничес-
ки правомощия. Правните последици от тези
актове се състоят преди всичко във възникване
правото на президента да издаде или откаже
издаването на указа за назначаване или осво-
бождаване на съответното лице; те пораждат
още права и задължения за посочените в пред-
ложенията  лица, както и за всички други лица,
чиито права могат да бъдат засегнати от тях. В
такъв смисъл правните последици на предло-
женията са самостоятелни и напълно различни
от правните последици на указа на президента
и  подлежат на съдебен контрол от Върховния
административен съд (ВАС). Поддържа се, че
възприемането на обратната теза би било в
противоречие с конституционния принцип за
разделението на властите.
Според министъра на правосъдието искане-
то е недопустимо, защото Конституционният
съд би създал нова конституционна норма, би
запълнил съществуваща в Конституцията не-
пълнота, което е в прерогативите на админис-
тративноправната наука, както и в преценката
на органите на съдебната власт; със задължи-
телното тълкуване по поставените въпроси
Конституционният съд би нарушил конститу-
ционното правило на чл. 117, ал. 2 за независи-
мостта на съдебната власт. По същество се раз-
вива тезата, че предложението на МС и указът
на президента са два отделни административни
акта, образуващи правна фигура, сходна на със-
тавния административен акт, всеки от които
подлежи на отделен контрол—предложението
на МС—пред ВАС, указа на президента—пред
Конституционния съд. Същото се поддържа и
по отношение предложението на ВСС, като се
твърди,  че контролът на Конституционния съд
по отношение на указа на президента не може
да се разпростре върху цялото производство по
осъществяване на фактическия състав по наз-
начаване и освобождаване от длъжност на вис-
шите магистрати, затова предложенията на ВСС
подлежат на обжалване пред ВАС, когато е
издаден указът на президента.