Държавен вестник, бр. 57, 2024 г., стр. 19

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19   
доказването на състава на престъплението, 
тълкуването на правото, както и неговото 
приложение в конкретния случай, доколкото 
са все въпроси изцяло в компетентността на 
сезиращия съд (Определение № 3 от 2024 г. 
по к. д. № 6/2024 г.).
Видно от изложеното в искането, сезира­
щият съдебен състав намира, че са възмож­
ни две тълкувания на оспорената законова 
разпоредба. Според едното (предложено и 
възможно според вносителя) тълкуване съб­
раните по реда на чл. 164, ал. 1, т. 1 НПК 
доказателства следва да се кредитират само 
в случай на неотложност, т.е. когато това е 
единствената възможност за тяхното запазване. 
Според другото тълкуване в атакуваната раз­
поредба е обективиран избор на законодателя 
„да допусне обиск на лице без предварително 
съдебно разрешение само поради това, че 
същото това лице е задържано, без да е на­
лице неотложен случай“. Повелята за закрила 
на основните права, която пронизва цялата 
Конституция, се проявява особено осезаемо 
в компетенциите на съдебната власт (чл. 117, 
ал. 1 от Конституцията). Функцията на съдеб­
ната власт да защитава правата и законните 
интереси на гражданите, юридическите лица 
и държавата представлява съдържателно въз­
произвеждане и конкретизация на принципа 
на правна справедливост (правова държава в 
материален смисъл). Ето защо в хипотеза като 
изложената в искането, при която сезиращият 
състав намира, че словесната редакция на 
посочената законова разпоредба на чл. 164, 
ал. 1, т. 1 НПК [поради посочената по-горе 
според него липса] позволява различни тъл­
кувания, конституционното призвание на 
съдебната власт по чл. 117, ал. 1 от Основния 
закон би могло да се уплътни, ако се кон­
статира подобно противоречиво разбиране, 
то да бъде отстранено при упражняване на 
тълкувателната компетентност на Върховния 
касационен съд. Съдът обръща внимание, че 
съгласно чл. 62, ал. 1 от Конституцията зако­
нодателната власт се осъществява единствено 
от Народното събрание и Конституционният 
съд не е компетентен да замества волята на 
законодателя със свое решение, основано на 
конкретни факти по едно наказателно дело 
(както счита вносителят по повод твърдението 
за „липса на...“), нито да дава указания на 
Народното събрание каква правна уредба да 
създаде (Определение № 2 от 1994 г. по к. д. 
№ 1/1994 г., Определение № 2 от 2024 г. по 
к. д. № 8/2024 г.).
Конституционният съд намира за не­
обходимо да подчертае, че оспорването на 
конституционосъобразността на разпоредби 
от закон от страна на съд (съдебен състав) 
не обвързва съда да разгледа отправеното до 
него искане по същество – той сам преценява 
дали поставеният за разрешаване в искането 
въпрос е от кръга на неговата компетентност 
и дали да постави в ход своята юрисдикция 
(в този смисъл Определение № 2 от 2021 г. 
по к. д. № 15/2021 г. и Определение № 2 от 
2024 г. по к. д. № 8/2024 г.).
Последователно е разбирането на Консти­
туционния съд (Определение № 2 от 2024 г. по 
к. д. № 8/2024 г.), според което, за да е допус­
тимо искане за упражняване на възприетата 
в Конституцията специфична форма на инци­
дентен контрол за конституционосъобразност, 
то следва да бъде обосновано с достигната 
убеденост на съда за противоконституцион­
ност, изразена чрез приведени доводи, т.е. да се 
основава на формирано (вътрешно) убеждение, 
че приложимата по делото законова разпоредба 
не следва да бъде съобразена и приложена, 
и поради това конкретното наказателно дело 
не може да бъде решено от съда съобразно 
нея. Искането не отговаря на посочените по-
горе изисквания, тъй като засяга въпроси на 
конкретното правоприлагане по наказателни 
дела от компетентност на общите съдилища, 
а не на конституционната юрисдикция. Кон­
ституционният съд по повод на конкретното 
сезиране намира, че то не може да постигне 
заложеното в разпоредбата на чл. 150, ал. 2 от 
Конституцията, а именно – осъществяване на 
ефективно сътрудничество между сезиращия 
съд и Конституционния съд с оглед решава­
нето на висящото пред първоинстанционния 
съд дело в съответствие с постановеното от 
конституционната юрисдикция решение по 
случая.
Гореизложените констатации и съображе­
ния, основани и на мотивите на вносителя 
за несъответствие на приложим по делото 
закон с Конституцията, дават основание на 
съда да направи извод, че производството по 
настоящото дело не следва да премине към 
преценка по същество, а искането следва да 
бъде отклонено като недопустимо.
Предвид изложените съображения и на 
основание чл. 13 ЗКС и чл. 25, ал. 1 и чл. 26, 
ал. 1 ПОДКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на Софийския градски 
съд, 16-и състав, за установяване на проти­
воконституционност на чл. 164, ал. 1, т. 1 от 
Наказателно-процесуалния кодекс (обн., ДВ, 
бр. 86 от 28.10.2005 г.; посл. изм. и доп., бр. 39 
от 1.05.2024 г.).
Прекратява производството по конститу­
ционно дело № 19/2024 г.
Връща искането на вносителя заедно с 
препис от определението.
Председател:
Павлина Панова
4205