Държавен вестник, бр. 40, 2025 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  40
ституционност на чл. 105, ал. 2 от Наказател­
но-процесуалния кодекс (обн., ДВ, бр. 86 от 
2005 г.; посл. изм. и доп., бр. 39 от 2024 г.) (НПК).
В искането се твърди, че разпоредбата на 
чл. 105, ал. 2 НПК противоречи на чл. 122, 
ал. 1 от Конституцията на Република България.
Вносителят посочва последиците от Опреде­
ление № 7 от 2024 г. на Конституционния съд по 
к.д. № 20/2024 г., с което е отклонено искането 
му за оспорване на чл. 105, ал. 2 НПК, като 
„[в]ъз основа на доводите, изложени от защит­
ниците, приема, че вече би могъл да формулира 
искане към Конституционния съд, което да не 
страда от констатираните недостатъци“ (т. 4 
от искането). Развива съоб­ражения относно 
фактите по делото, като посочва естеството на 
обвиненията, източниците на „доказателствени 
сведения“ (т. 9), доводите на защитата по даде­
ната от сезиращия съд възможност за изразя­
ване на становище „относно конституционното 
съответствие на чл. 105, ал. 2 от НПК“ (т. 20).
Въз основа на преценка на тези доводи, при­
ложимото право и последиците от прилагането 
на цитираната разпоредба съдебният състав 
излага мотиви за твърдяното противоречие с 
чл. 122, ал. 1 от Конституцията. Приема, че 
„последиците от прилагането на чл. 105, ал. 2 
НПК е изключването на писмени доказател­
ствени средства (протоколите за претърсване 
и изземване) и на веществени доказателствени 
средства (видеозаписи, аудиозаписи, натривки). 
Същевременно те в конкретния случай съдър­
жат доказателства, които са благоприятни за 
подсъдимите, доколкото опровергават достовер­
ността на показанията на основния свидетел на 
обвинението – гражданина, от когото според 
прокурора полицейските служители са искали 
подкуп. В действителност именно тези доказа­
телства са поставени в основата на защитната 
теза на подсъдимите“ (т. 30).
Сезиращият съд посочва още, че „защитата 
изразява информирано желание да се ползва от 
доказателства, обективирани в доказателстве­
ни средства, попадащи в приложното поле на 
чл. 105, ал. 2 НПК; но те попадат в това прилож­
но поле само поради това, че са били допуснати 
нарушения от съда, довели до неефективен 
съдебен контрол върху следствени действия, 
нарушаващи личната сфера на подсъдимите. 
Т.е. подсъдимите знаят, че е било допуснато 
нарушение на правата им – и информирано, 
след консултация със защитниците си – искат 
да се ползват от доказателствата, събрани при 
това нарушение“ (т. 35).
Според съдебния състав в Определение № 7 
от 2024 г. по к.д. № 20/2024 г. „Конституцион­
ният съд разглежда нормата на чл. 105, ал. 2 
НПК само в един аспект – а именно, че изключ­
ването на доказателства винаги и неизменно е 
благоприятно за подсъдимия“ (т. 40) и „че би 
се допуснало нарушение на основните права 
на гражданите, ако се ползват доказателства, 
събрани при вече допуснато нарушение на тяхно 
основно право“ (т. 41). Вносителят счита, че 
„Конституционният съд не разглежда конститу­
ционното съответствие на чл. 105, ал. 2 в хипо­
теза, при която в нарушение на процесуалните 
правила и при накърняване на личната сфера 
на подсъдимите са били събрани доказател­
ства, които са в полза на подсъдимите“ (т. 43). 
Според сезиращия съд прилагането на чл. 105, 
ал. 2 НПК ще доведе не само до неразкриване 
на обективната истина, но и до нарушаване на 
правото на защита на подсъдимите.
По изложените в искането съображения 
вносителят прави извод, че чл. 105, ал. 2 НПК 
по явен и несъмнен начин противоречи на 
чл. 122, ал. 1 от Конституцията, когато се при­
лага при определените по конкретното дело 
обстоятелства. Счита също, че „би следвало 
Конституционният съд да разгледа това искане 
именно в аспекта на това дело и това конкретно 
приложение на оспорения закон“ (т. 60).
Конституционният съд, за да се произнесе по 
допустимостта на искането, съобрази следното: 
Искането е направено от субект на инициати­
ва съгласно чл. 150, ал. 2 от Конституцията – съд 
(съдебен състав), във връзка с разглеждано 
конкретно дело.
Искането е съобразено с изискуемите от 
чл. 17, ал. 1 и 2 ЗКС и чл. 18, ал. 1, 2 и 5 от 
Правилника за организацията на дейността 
на Конституционния съд (ПОДКС) форма и 
реквизити.
Предмет на искането е установяване на 
противоконституционност на разпоредба от 
действащ закон – чл. 105, ал. 2 НПК, което е 
правомощие на Конституционния съд по чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията.
Конституционният съд се е произнесъл с 
Определение № 7 от 2024 г. по к.д. № 20/2024 г. 
за недопустимост на искане с предмет устано­
вяване на противоконституционност на чл. 105, 
ал. 2 НПК, образувано по инициатива на същия 
съдебен състав по същото наказателно дело. 
В своята практика Съдът е обосновал разбира­
нето, че „[м]акар и в хипотезата на ново искане 
от съдебен състав по конкретно дело, и по това 
искане Конституционният съд на общо осно­
вание преценява допустимостта независимо от 
предходно отклоняване на искане със същия 
предмет по друго дело“ (Определение № 14 от 
2024 г. по к.д. № 30/2024 г.).
С Определение № 7 от 2024 г. по к.д. 
№ 20/2024 г. Конституционният съд е отклонил 
искането на Софийския градски съд, 16-и състав, 
за установяване на противоконституционност 
на чл. 105, ал. 2 НПК и е прекратил производ­
ството по конституционното дело. Приел е, 
че „[п]ротивоконституционността следва да се 
обоснове с убедителни доводи, извлечени от 
конституционни разпоредби, на които се позо­
вава всеки вносител на искане пред Конститу­
ционния съд. В случая, предвид съдържанието 
на искането пред Съда, вносителят е въвел 
твърдение за противоконституционност, която 
произтича от незаконосъоб­разни действия на 
правоприлагащите органи в рамките на досъ­
дебното производство, водещи до опорочаване 
на процеса на събиране на доказателства и