Държавен вестник, бр. 33, 2005 г., стр. 9

Б Р О Й  33
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
Основният въпрос, който би следвало да се
коментира, е дали става дума за един (единен)
субект—ВКС, ВАС—или до различни субекти
(пленум, общи събрания на колегиите, отделен
състав), или пък за своеобразно “раздвояване”
(дори “разчетворяване”) на единия (единния)
субект? А този въпрос е принципен.
В чл. 150, ал. 1 от Конституцията са изброени
субекти, които могат да сезират КС. Всеки от
тях е ясно обозначен и би следвало да е иденти-
фицируем. Известно е по какъв ред и с какъв акт
той може да вземе решение и да сезира съда.
Този ред е ясен и важи и за случаите, когато
сезиращият орган изготвя допълнително стано-
вище по вече образуваното дело и когато реши,
че трябва да оттегли искането. Не е така обаче
с “подразделенията” на ВКС и ВАС, ако се при-
еме логиката на разсъждения в решението.
Не става ясно как би следвало да се процеди-
ра в случаите, когато например една от колеги-
ите на ВКС сезира КС, а друга (или пленумът)
оттегли искането?
Какво става, ако по вече образувано по иска-
не на едната колегия дело се представи допъл-
нително становище от друга колегия (или пле-
нума), което съдържа допълнително искане,
защото съгласно досегашната практика съдът
би следвало да го приема за разглеждане по
същество “само ако е направено от същия сези-
ращ субект и има връзка с предмета на делото
по първоначалното искане”? (определение от
13 юни и от 22 юни 1995 г. по к.д. № 11/1995 г.)
Какво ще стане, ако съответният върховен
съд е конституиран като заинтересована страна
по дело, инициирано от друг оправомощен су-
бект? От кого следва да очаква становище КС—
от пленума или от някоя от колегиите, или ...?
Има ли определено отношение на съподчи-
неност (йерархичност), когато са представени
становища на някоя от колегиите и на пленума,
ако те не съвпадат (или не съвпадат изцяло) в
съдържателната си част? Следва ли в този слу-
чай да се счита, че меродавно (по-силно) е ста-
новището на пленума или не?
Логиката на разсъждения в решението не
пречи да се заключи, че съществува възмож-
ност и отделни състави на ВКС и ВАС да сези-
рат КС с искане по чл. 150, ал. 1 от Конституци-
ята, защото тя почива на общите твърдения, че
след като основният закон не е ограничил из-
рично сезиращите субекти, няма пречка и об-
щите събрания, наред с пленума, да са орган,
който конституционосъобразно сезира КС. Но
нали според решението и съставите са “подраз-
деления” на ВКС и ВАС?
Решението е в противоречие и с обикнове-
ната логика. Излиза, че всяка част (съответна-
та колегия) е равна и равнопоставена както на
всяка останала част, така и на цялото (съответ-
ния пленум).
Конституцията ясно повелява, че “със закон
не могат да се дават или отнемат правомощия
на Конституционния съд” (чл. 149, ал. 2). Убе-
ден съм, че същата логика важи и относно су-
бектите, по чиято инициатива действа съдът.
Ако се анализират обаче изводите в решението,
а именно, че се касае до различни субекти (пле-
нум, гражданска, търговска и наказателна ко-
легия на ВКС и двете колегии на ВАС), излиза,
че чрез закон (ЗСВ) могат да се създават, респ.
заличават, нови оправомощени да сезират КС
субекти. Така до 1998 г. има военна колегия към
ВКС, а след 2003 г. се създава търговска коле-
гия и според решението всяка от тях е различен,
самостоятелен субект, оправомощен да сезира
КС по всички въпроси от неговата компетент-
ност. Ако продължим тези разсъждения, ще
излезе, че ако в бъдеще някой от конституцио-
ноустановените субекти е структуриран по друг
начин и има някакви “подразделения”, те също
ще са субекти, които валидно да могат да уп-
ражнят правомощието по чл. 150, ал. 1 от Кон-
ституцията (например съвети към Министерс-
кия съвет и др.).
Мисля, че не такава е логиката и смисълът
на обсъждания текст от основния закон.
В хипотезата на чл. 150, ал. 1 от Конститу-
цията става дума за абстрактен нормен конт-
рол и за упражняване на властническа компе-
тентност. Тя е различна от правораздаването,
осъществявано от отделните състави на вър-
ховните съдилища или от върховния съдебен
надзор за точното и еднакво прилагане на зако-
ните, осъществяван от техните колегии. Ето
защо логично е да се приеме, че сезирането на
КС трябва да бъде направено от ВКС, респ. ВАС
като единен орган, т. е. чрез техните пленарни
състави. Подобно разбиране дава ясен отговор
на поставените по-горе въпроси, премахва въз-
можността за блокиране на конституционния
процес и в по-пълна мяра съответства на дейс-
твителната воля на конституционния законо-
дател, заложена в разпоредбата на чл. 150, ал. 1
от основния закон.
Конституционен съдия: Л. Груев
СТАНОВИЩЕ
на съдията М. Златарева
по конституционно дело № 2 от 2005 г.
I. Предмет на първата част от решението е
тълкуване на чл. 150, ал. 1 в частта относно
правомощието на ВКС и ВАС да сезират КС.
Необходимостта да се напише становище по
мотивите на решението в тази част е несъгла-
сието с начина, който е използван, за да се стиг-
не до направения извод; мнението, че много
други и допълнителни съображения съществу-
ват, за да се направи заключението, че право да
сезират КС по чл. 150, ал. 1 от Конституцията
имат освен пленумите на ВКС и ВАС още и
общите събрания на отделните колегии.