Държавен вестник, бр. 73, 2016 г., стр. 50

СТР.  50	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  73
ците) на преболедувалите животни. Този „carrier 
status“ при овцете продължава до 9 месеца, при 
козите до 2 години, при говедата до 3 години, 
а при биволите и до 5 години. Практически 
само свинете, прекарали шапна инфекция, след 
28 дни са свободни от този вирус и за това сред 
популацията от свине не се провежда серологи-
чен надзор (serum surveillance).
Възприемчиви към шапа животни са основно 
преживните животни и свинете, като повече от 
70 вида животни са възприемчиви в по-голяма 
или по-малка степен. Същественото за това за-
боляване е, че всички видове животни следва да 
се считат за възприемчиви до момента, в който 
това не бъде отхвърлено официално, и задъл-
жително след лабораторно изследване на под-
ходящи проби. Най-важните видове за следене 
разпространението на заболяването са говедата, 
биволите, свинете, овцете и козите. Освен тях за-
боляването засяга още яковете и дивите говеда, 
африканските биволи (субклинично), камелиди-
те (камили, лами, гуанако и алпака). Елените 
и антилопите също са възприемчиви и могат 
да предават вируса на чувствителните домашни 
животни. Слонът е изключително възприемчив. 
В природата заболяването може да обхване още 
и таралежите, а също и някои гризачи.
 
Фиг. 1. Карта на разпространението на вируса на 
шап в света през 2012 г.
Откриването на циркулацията на вируса на 
шапа е много важно поради големия икономи-
чески ефект, който нанася заболяването. Така 
например икономическите загуби от епизооти-
ята в Тайван през 1997 г. възлизат на 1,6 мили-
арда долара, във Великобритания през 2001 г. – 
3,1 милиарда паунда директни загуби и 3,6 ми-
лиарда – косвени. Ликвидирането на шапа в 
Симеоновград през 1993 г. възлиза на $ 386 000, 
от които $ 180 000 за обезщетения, като непре-
ките щети се оценяват на $ 70 000 000. Общо 
директните и индиректните щети се оценяват 
на около 2 % от годишния бюджет на страната 
за 1993 г. Щетите от огнището в Малко Шар-
ковo, област Ямбол, през 1996 г. са оценени на 
$ 325 000, като косвените щети не са изчисля-
вани, но обикновено те са десетократно по-го-
леми.
Самото развитие на инкубационния период 
във всяко животно продължава от 1 до 14 дни, но 
най-често този период варира между 2 и 5 дни, 
като при поемане на по-голяма доза от инфек-
тиращия агент периодът се скъсява. Друга осо-
беност е, че заразяването на говедата и овцете 
най-често става аерозолно, а при козите и свине-
те – както аерозолно, така и алиментарно. Кон-
тактното заразяване през кожата и лигавиците е 
възможно при всички възприемчиви видове.
В последните години все по-голямо значение 
в епизоотологията на заболяването се отдава 
на скритото вирусоносителство при животни-
те („carrier status“). По дефиниция за такова се 
говори, когато инфекциозен шапен вирус или 
неговият геном могат да бъдат установени в 
езофаго-фарингеален секрет след 28-ия ден от 
началото на инфекцията. Перзистираща инфек-
ция може да се развие вследствие на клинично 
преболедуванe или при ваксинирани животни, 
влезли в контакт с теренен вирус, като периодът 
на носителство варира при различните видове 
животни от 9 месеца при овце и кози до 24 ме-
сеца при преболедували говеда и над 5 години 
при африканския бивол (African buffalo). 
Мултипликацията на вируса в заразено гове-
до е отразена на таблица 1:
Таблица 1. Наличие на вируса на шапа в говедо, инфектирано посредством индиректен контакт с 
прасе (ден 0 – ден на поява на лезиите)
Поява на лезии/
по дни
-4
-3
 – 2
-1
0
1
2
3
4
5
6
7
Кръвен серум
+++
Фарингеален 
секрет
+++
Слюнка
+++
Носни изтечения
+++
+++
Млечна секреция
+++
+++
 
Урина
+++
Фекалии
+++