Държавен вестник, бр. 78, 2012 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  78
Конвенцията. Както отбелязва Европейският 
съд за правата на човека, това с още по-го­
ляма сила е валидно за държава – член на 
Европейския съюз, „защото демократичното 
є устройство е извън съмнение“ (вж. Sidabras 
and Džiautas vs Lithuania – Applications nos 
55480/00 and 59330/00; Rainys and Gasparavičius 
vs Lithuania – Applications nos 70665/01 and 
74345/01; Ždanoka v Latvia – Application no 
58278/00). Оспореният законов текст е изцяло 
в несъответствие с чл. 14 от Конвенцията 
за защита правата на човека и основните 
свободи, доколкото той изисква упражнява­
нето на правата и свободите, предвидени в 
Конвенцията, да бъде осигурено без всякаква 
дискриминация, основана на какъвто и да 
е признак. 
Атакуваната пред Конституционния съд 
разпоредба на Закона за БТА влиза в противо­
речие с чл. 2, ал. 2 и чл. 5 от Международния 
пакт за икономически, социални и културни 
права (ДВ, бр. 43 от 28.05.1976 г., в сила от 
23.03.1976 г.). Държавите – страни по този пакт, 
се задължават да осигуряват упражняването на 
провъзгласените в него права без каквато и да 
е дискриминация, основаваща се на раса, цвят 
на кожата, пол, език, религия, политически и 
други убеждения, народностен или социален 
произход, имотно състояние, рождение или 
всякакви други признаци. Ограничаването на 
възможността да се заемат определени пуб­
лични длъжности на основание съпричастност 
на определени лица към Държавна сигурност 
и разузнавателните служби на Българската 
народна армия дискриминира тези лица по 
смисъла на цитираните текстове от Между­
народния пакт за икономически, социални и 
културни права. Правото на труд е определено 
като едно от основните човешки права от 
тъй нареченото „второ поколение“ човешки 
права и се урежда в чл. 6 на пакта. В същото 
време оспорената разпоредба противоречи 
и на чл. 25, буква „с“ от Международния 
пакт за граждански и политически права 
(ДВ, бр. 43 от 28.05.1976 г.), доколкото всяка 
държава – страна по този пакт, е длъжна да 
осигури и гарантира на гражданите си „без 
каквато и да е дискриминация“ право на 
достъп при общи условия на равенство до 
всички държавни служби.
С Решение № 18 от 1997 г. Конституцион­
ният съд приема, че законодателят може да 
установява конкретни изисквания за заемане 
на определени постове и длъжности, което не 
представлява нарушение на правото на труд и 
избор на професия. Атакуваният от народни­
те представители текст от Закона за БТА не 
въвежда конкретни изисквания за заемане на 
определени публични длъжности, а създава 
ограничения чрез въвеждане на забрана да 
бъдат избирани за генерален директор на БТА, 
както и да бъдат назначавани за заместник 
генерален директор на БТА и главен секретар 
на БТА на определена категория лица незави­
симо от тяхната професионална квалификация, 
качества и опит. По този начин разпоредбата 
от Закона за БТА дискриминира една група 
български граждани в нарушение на чл. 6, 
ал. 2 от Конституцията. 
Атакуваният текст не съответства и на чл. 1, 
т. 1 и 2, чл. 2 и чл. 3, буква „б“ от Конвенция 
№ 111 относно дискриминацията в областта на 
труда и професиите (ДВ, бр. 35 от 02.05.1997 г.) 
на Международната организация на труда. 
Като изрично не допуска дискриминация в 
сферата на труда, Конвенцията предвижда, че 
„различията, изключенията или предпочита­
нията, които се основават на квалификаци­
онните изисквания, установени за определена 
работа, не се смятат за дискриминационни“. 
Въвеждането на ограниченията за заемане на 
определени публични длъжности, основани 
на принадлежност на български граждани 
към Държавна сигурност и разузнавателни­
те служби на Българската народна армия, 
не е свързано с никакви квалификационни 
изисквания, доколкото последните определят 
възможността на определено лице да извършва 
конкретна дейност в зависимост от профе­
сионалните му умения и опит. Доколкото 
ограниченията, въведени с оспорената норма, 
не се основават на специфични изисквания, 
установени за определена длъжност, то те по 
своята природа са дискриминационни. Огра­
ничавайки възможностите за професионална 
реализация на група български граждани, този 
лустрационен текст противоречи и на чл. 48, 
ал. 3 от Конституцията, доколкото ограничава 
свободния избор на професия и легитимното 
очакване, че при определен професионален 
опит и квалификация съответните лица могат 
да бъдат назначени на публични длъжности 
при положение, че отговарят на всички из­
исквания за тяхното заемане.
Несъстоятелен е доводът, че законодателят 
отказва на определена група лица възможност­
та да заема длъжностите генерален директор 
на БТА, заместник генерален директор на БТА 
и главен секретар на БТА не като репресивна 
мярка, а в защита на обществения интерес. 
Неприемливо е да се твърди, че с въведените 
чл. 11, ал. 1, т. 8 от Закона за БТА ограничения 
е спазен принципът на пропорционалност, тъй 
като, от една страна, се изисква Българската 
телеграфна агенция да е „национален неза­
висим информационен институт“, а, от друга 
страна, ограниченията се отнасят само до 
тесен кръг от длъжности в агенцията. Оттук 
се прави извод за целесъобразността на въве­
деното изискване ръководните длъжности да 
не се заемат от лица, които са били щатни или 
нещатни сътрудници на бившата Държавна 
сигурност и/или разузнавателните служби на 
Българската народна армия, доколкото то е