Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 145

Б Р О Й  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  145
7.4. Условните задължения могат да се развият
по неочакван начин. Поради това те се оценяват
продължително, за да се определи дали се е появила
вероятна необходимост от изходящ паричен поток
ресурси, включващи икономически ползи. Ако се е
появила такава вероятна необходимост за статия,
която преди е била третирана като условно задъл-
жение, провизията се признава във финансовите
отчети за периода, през който е настъпила промя-
ната (освен в изключително редките случаи, кога-
то не може да бъде направена надеждна оценка).
Условни активи
8.1. Предприятието не следва да признава ус-
ловните активи.
8.2. Условните активи обикновено възникват
от непланирани или други неочаквани събития,
които пораждат възможност в предприятието да
постъпи поток икономически ползи. Такъв при-
мер може да бъде дело, което предприятието води
и изходът от което е несигурен.
8.3. Условните активи не се признават във фи-
нансовите отчети, тъй като това може да има за
резултат признаването на приход, който може
никога да не бъде реализиран. Когато обаче реа-
лизацията на прихода е практически сигурна, то-
гава свързаният с нея актив не е условен актив и
признаването му е необходимо.
8.4. Условен актив се оповестява, когато постъп-
ването на поток икономически ползи е вероятно.
8.5. Условните активи се оценяват постоянно,
за да се отрази правилно тяхното представяне във
финансовите отчети. Ако постъпването на потока
икономически ползи е станало практически сигур-
но, тогава активът и свързаните с него приходи се
признават във финансовия отчет за периода, през
който е настъпила промяната. Ако постъпването
на поток икономически ползи е станало вероятно,
предприятието го оповестява като условен актив.
Оценка на провизиите
9.1. Размерът на признатата провизия трябва
да бъде най-добрата приблизителна оценка на раз-
ходите, необходими за покриване на текущото за-
дължение към датата на баланса:
а) най-добрата оценка на разходите, необходи-
ми за покриване на текущо задължение, е сумата,
която предприятието би платило пропорционално
за погасяване на задължението към датата на ба-
ланса или за да го прехвърли към трета страна по
същото време; често обаче е невъзможно или не-
оправдано скъпо да се погаси или прехвърли за-
дължение към датата на баланса; въпреки това
оценката на сумата, която предприятието би пла-
тило, за да погаси или прехвърли задължението,
представлява най-добрата оценка на разходите,
които биха били необходими за покриване на теку-
що задължение към датата на баланса;
б) оценките на резултата и финансовия ефект
се определят по усмотрение на ръководството на
предприятието, като се вземе предвид и минал опит
с подобни транзакции и в някои случаи доклади на
независими експерти; вземат се предвид и всички
обстоятелства, настъпили като следствие от съби-
тия след датата на баланса;
в) несигурността по отношение на сумата, която
трябва да бъде призната като провизия, се третира
по различни начини в зависимост от обстоятелст-
вата; когато измерваната провизия включва голям
брой статии, задължението се оценява посредством
претегляне на всички възможни резултати (послед-
ствия) заедно със свързаните с тях вероятности; този
метод за оценка се нарича “очаквана стойност”;
поради това провизията ще бъде с различен размер
в зависимост от това, дали вероятността от загуба
на определена сума е например 60 или 90 процента;
когато съществува поредица от възможни резулта-
ти в някакъв обхват и всяка точка от този обхват
има същата вероятност като останалите точки, се
взема средната точка от обхвата;
г) когато трябва да се измери единично задъл-
жение, индивидуалният най-вероятен резултат
може да представлява най-добрата оценка на за-
дължението; въпреки това, дори и в такъв случай
предприятието следва да вземе предвид и други
възможни резултати; когато другите възможни
резултати са или много по-високи, или много по-
ниски от най-вероятния резултат, най-добрата
оценка ще бъде по-голяма или по-малка сума; нап-
ример ако предприятието трябва да извърши ре-
монт на сериозна повреда на сложно съоръжение,
което е конструирало за купувач, индивидуалният
най-вероятен резултат може да бъде успешен ре-
монт още при първия опит, струващ 1000 единици,
но следва да се направи провизия в по-голям раз-
мер тогава, когато има съществена вероятност да
са необходими по-нататъшни усилия за успешно-
то извършване на ремонта.
9.2. Провизията се измерва преди облагане с
данъци, като последствията от облагането с данъ-
ци се отчитат в съответствие с НСС 12—Данъци
от печалбата.
9.3. Рисковете и несигурностите, които неот-
менимо съпътстват много събития и обстоятелст-
ва, трябва да се вземат предвид при осъществява-
нето на най-добрата оценка на провизията:
а) рискът представлява разнообразието на ре-
зултатите; преизчислението на риск може да уве-
личи размера на първоначалната оценка на неси-
гурни обстоятелства с цел да се избегне преувели-
ченото отчитане на приходите или активите и
подценяването на разходите или задълженията;
независимо от това обаче несигурността не оправ-
дава създаването на прекомерни провизии или
нарочното преувеличено отчитане на задължения;
например ако предвидените разходи за определе-
но неблагоприятен резултат са оценени на една
благоразумна база, този резултат не бива нарочно
да се третира като по-вероятен, отколкото е всъщ-
ност; необходимо е повишено внимание, за да се
избегне дублирането на преизчисленията за риск
и несигурност с последващото преувеличено отчи-
тане на провизията;
б) несигурностите по отношение размера на
разходите се оповестяват.
9.4. Когато ефектът от времевите разлики в
стойността на разходите е съществен, размерът на
провизията трябва да представлява сегашната стой-
ност на разходите, които се очаква да бъдат напра-
вени за покриване на задължението.
9.5. Бъдещи събития, които могат да повлияят
на размера на сумата, необходима за погасяване на
задължението, трябва да се отразяват в размера на
провизията тогава, когато има достатъчно обектив-
ни доказателства, че тези събития ще настъпят.