Държавен вестник, бр. 48, 2003 г., стр. 23

Б Р О Й  48
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
Чл. 14. Лагоморфи могат да бъдат обект на
внос, ако:
1. идват от одобрени обекти, в които през
последните 30 дни не е регистриран случай на
болестта бяс;
2. идват от одобрени обекти, свободни от
болестта миксоматоза.
Чл. 15. Порове, норки и лисици могат да
бъдат обект на внос, ако идват от обект, в който
през последните 6 месеца не е регистриран слу-
чай на болестта бяс.
Чл. 16. Кучета и котки могат да бъдат обект
на внос, ако:
1. са спазени изискванията на чл. 4 от Наред-
ба № 23 от 2002 г.за профилактика и борба с бо-
лестта бяс при животните (ДВ, бр. 55 от 2002 г.);
2. кучетата са ваксинирани срещу болестта
гана.
Раздел III
Ветеринарно-санитарни изисквания при внос
на биологични продукти по чл. 1, т. 2
Чл. 17. Сперма от кочове, пръчове и жребци
може да бъде обект на внос, ако:
1. е получена, обработена и съхранявана в
одобрени центрове за изкуствено осеменяване,
които отговарят на изискванията на Наредба
№ 2 от 2003 г. за ветеринарно-санитарните изис-
квания при търговия и внос на сперма от нере-
зи, говежди и биволски бици (ДВ, бр. 6 от 2003 г.);
2. животните донори отговарят на изисква-
нията на тази наредба.
Чл. 18. Яйцеклетки и ембриони от овце, кози,
еднокопитни и свине могат да бъдат обект на
внос, ако:
1. са получени от одобрен екип, който отго-
варя на изискванията, посочени в чл. 3 от На-
редба № 13 от 2003 г. за ветеринарно-санитар-
ните изисквания при търговия и внос на ембри-
они от говеда и биволи;
2. да са обработени и съхранени съгласно
изискванията, посочени в чл. 5 и 6 от Наредба
№ 13 от 2003 г. за ветеринарно-санитарните изис-
квания при търговия и внос на ембриони от
говеда и биволи;
3. животните донори отговарят на изисква-
нията на тази наредба.
Г л а в а  т р е т а
ВЕТЕРИНАРНО-САНИТАРНИ ИЗИСКВА-
НИЯ КЪМ ОДОБРЕНИТЕ ОБЕКТИ, ОТ КО-
ИТО СЕ ВНАСЯТ ЖИВОТНИ, И КЪМ ЖИ-
ВОТНИТЕ В ТЯХ
Чл. 19. (1) Обектите, от които се внасят
животни, трябва:
1. да са одобрени от официалната ветеринар-
на служба на страната износител;
2. да са поставени под постоянен надзор на
държавен ветеринарен лекар;
3. да са поставени под контрола на ветерина-
рен лекар на обекта, който:
а) изготвя годишен план за надзор над бо-
лестите, включително и зоонозите;
б) извършва необходимите изследвания при
съмнение за наличие на трансмисивно заболя-
ване;
в) извършва ваксинация на животните в обек-
та срещу определени болести, съгласно законо-
дателството на страната;
г) уведомява държавния ветеринарен лекар,
отговарящ за центъра при съмнение за възник-
ване на заболяване, посочено в приложението;
д) контролира спазването на карантината на
новопостъпилите животни;
е) контролира здравословното състояние на
животните в обекта и спазването на законода-
телството на страната по отношение на хуман-
ното отношение към животните по време на
транспорт и обезвреждането на отпадъците от
животински произход.
4. да разполагат със:
а) помещения за отглеждане на животните;
б) изолатор за болни или съмнително болни
животни, който е напълно отделен от помеще-
нията за отглеждане на животните;
в) помещение за извършване на аутопсия на
умрели животни;
г) помещение за карантиниране на новопос-
тъпили животни от неодобрени обекти и про-
цедура за приемането им;
д) помещения или зони, оборудвани с подхо-
дящи съоръжения за евтаназиране и унищожа-
ване на място на труповете на животните, умре-
ли вследствие на заболяване;
е) помещение и лаборатория за извършване
на следкланични прегледи;
5. да са оградени и означени по начин, който
ясно показва тяхното предназначение;
6. да са построени и изолирани по начин,
който предотвратява контакт с животни извън
центъра;
7. да има възможност всяко животно, което
се отглежда в тях, да бъде уловено и изолирано;
8. да са свободни от болестите, посочени в
приложението;
9. да се води дневник за всички отглеждани
животни, в който се отбелязват:
а) броят и видът на животните;
б) идентификацията (ако е приложима);
в) възрастта, полът и породата;
г) влезлите и излезлите животни и информа-
цията за произхода и местоназначението им;
д) резултатите от лабораторно-диагностич-
ни изследвания и други диагностични методи;
е) здравословното състояние, лечебните и
профилактичните третирания и ваксинации;
ж) диагнозата на умрелите животни, вклю-
чително на мъртвородените.
10. да съхраняват дневника по т. 7 най-мал-
ко 10 години в обекта;
11. да се инспектират най-малко един път в
годината от държавен ветеринарен лекар.
(2) Обектите по т. 8 се считат за свободни,
когато компетентните органи са извършили
оценка на дневниците по т. 9 за последните три
години.