Държавен вестник, бр. 93, 2022 г., стр. 7

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
смисъл Определение от 30.04.1998 г. по к.д. 
№ 14/1998 г., Определение № 9/1996 г. по к.д. 
№ 30/1996 г., Определение № 4/2007 г. по к.д. 
№ 9/2007 г., Определение № 1/2015 г. по к.д. 
№ 1/2015 г., Определение № 8/2016 г. по к.д. 
№ 17/2016 г., Определение № 8/2022 г. по к.д. 
№ 15/2022 г. и др.).
В обобщение Конституционният съд под-
чертава, че едно искане за задължително 
тълкуване има основание и може да бъде до-
пуснато за разглеждане по същество само при 
определени условия – в искането да се изложат 
подробни съображения за необходимостта, 
която го поражда – освен неясноти относно 
смисъла и съдържанието на конституционната 
разпоредба, така и наличието на данни за 
противоречивото є и нееднакво прилагане. 
Задължителното тълкуване е необходимо 
само тогава, когато зададеният тълкувателен 
въпрос се отнася до реално съществуващ и 
конкретно обоснован проблем, произхождащ 
от твърдяна неяснота на конституционна раз-
поредба и чрез решаването на който се постига 
конституционно значима цел (в този смисъл 
Определение № 8/2016 г. по к.д. № 17/2016 г.). 
В цитирано определение Конституционният 
съд приема, че „при липсата на неяснота и 
непълнота в правната регламентация, лип-
сата и на различно виждане и на правен 
спор между държавните институции, да се 
извърши абстрактно задължително тълкуване 
би било излизане вън от компетентността 
на Конституционния съд за провеждане на 
задължително тълкуване“.
Както беше посочено, в настоящото искане 
мотивите за тълкуването на чл. 126, ал. 2 в 
частта „надзор за законност“ във връзка с 
чл. 127 от Конституцията и в контекста на 
поставения тълкувателен въпрос не съдържат 
доводи за неяснота на визираните конститу-
ционни разпоредби. Конституционният съд 
обръща внимание, че в съобразителната част 
искането на Министерския съвет не просто 
не сочи различно и противоречиво тълкува-
не от държавни органи на обсъжданите тук 
конституционни разпоредби, а напротив – под-
държа се, че те са еднозначно разбирани и 
прилагани както от законодателя, така и от 
прокуратурата, а именно в контекста на едно 
„разширително“ тълкуване на тези конститу-
ционни разпоредби.
Съдържащото се в искането твърдение, 
че така разбирани и прилагани, посочените 
разпоредби от Основния закон позволяват и 
са довели до нарушаване на Конституцията, 
и то от органи на прокуратурата (които спо-
ред искането „изглежда надвишават основ-
ната функция“) и от законодателната власт 
чрез ЗСВ, само по себе си не обосновава 
необходимостта от задължително тълкуване. 
Изразените от вносителя „опасения относно 
прекомерното разширяване на сферите, в които 
прокуратурата има правомощия“ също така 
не са достатъчни да обосноват необходимост 
от задължително тълкуване (Определение 
№ 9/1996 г. по к.д. № 30/1996 г., Определение 
№ 8/2016 г. по к.д. № 17/2016 г.).
Ценностните оценки на вносителя (относно 
евентуални резултати и настъпили резултати 
с негативна конотация) на конституционните 
разпоредби, чието тълкуване се иска, каквито 
се съдържат и в твърдяното от вносителя, 
че практиката на прокуратурата „възбужда 
въпроси доколко осъществяването на над-
зора за законност от главния прокурор по 
чл. 126, ал. 2 чрез възлагане на извършване 
на проверки за спазване на законността във 
всички сфери на управление и на всички ад-
министративни нива не води до отричане по 
същество на правомощия на други държавни 
органи“, нямат характер на довод за неяснота 
в текста. Липсва изведена ясна позиция от 
вносителя по така поставения тълкувателен 
въпрос. Използването на словесни конструк-
ции като „изглежда надвишават“, „изглежда 
напълно неотносим“, „възбужда въпроси“ 
имат смисъл на изказване на предположе-
ния според Конституционния съд, което не 
е равностойно на становище в искането за 
излизане извън конституционно установените 
предели на надзора за законност. При това не 
е заявено разбирането на вносителя за „сфери 
на управление“ и „административни нива“, 
което е в несъответствие с подчертаваното 
от него в искането (с негативна конотация) 
разширително тълкуване на визираните раз-
поредби от законодателя и от прокуратура-
та – главния прокурор.
Конституционният съд е последователен в 
своето виждане, че е „недопустимо чрез пра-
вомощието за тълкуване да се търси и постига 
заобикаляне на конституционно установени 
правомощия. Конституционният съд не може 
чрез тълкуване да дава конкретни указания 
за действие (или бездействие) на органи на 
публичната власт, вкл. на Народното събра-
ние, още по-малко да ограничава неговата 
суверенна функция на единствен законодател 
на държавата. Гаранция дали правните актове 
на Народното събрание ще са съобразени с 
Конституцията, е самата Конституция – всич-
ки те подлежат на контрол за конституцио-
носъобразност пред Конституционния съд“ 
(Определение № 4/2007 г. по к.д. № 9/2007 г. 
и Решение № 8 от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г.).
В допълнение към изложеното дотук Кон-
ституционният съд намира за необходимо да 
напомни, че конституционната конструкция 
„надзор за законност“ е предмет на тълкува-
телни решения № 8/2005 г. по к.д. № 7/2005 г. 
и № 11/2020 г. по к.д. № 15/2019 г., в които е 
даден еднозначен отговор относно основната