Държавен вестник, бр. 68, 2010 г., стр. 102

СТР.  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  68
4.4. При всяко изследване се използва един 
и същи серум с известна концентрация на ИгE, 
като полученият резултат трябва да попада в 
указаните граници.
5. Определяне на ревматоиден фактор (РФ).
5.1. Лабораторията трябва да е в състояние 
да изследва ревматоиден фактор (РФ). Използва 
се една от утвърдените техники: хемаглутинация 
(Rose-Waaler реакция), латекс-аглутинация, иму­
нотурбидиметрия и нефелометрия. В случаите на 
отрицателен резултат по тези методи се препоръч­
ва използването на имуноензимен метод. В този 
случай се определя и изотипът на РФ. 
5.2. Всяко изследване включва контролни серу­
ми: с висока концентрация на РФ (положителна 
контрола) и серум, в който предварително не е 
установен РФ (отрицателна контрола). Резултатите 
от изследването са невалидни, ако тези серуми не 
покажат очаквания резултат.
6. Определяне на антистрептолизинов титър 
(АСТ).
6.1. Лабораторията определя АСТ по един от 
утвърдените аглутинационни, неутрализационни, 
имуноензимни, имунотурбодиметрични или нефе­
лометрични методи.
6.2. Всяко изследване включва контролни 
серуми с различна концентрация на АСТ, вкл. 
положителна и отрицателна контрола.
6.3. Всяко изследване включва контролен серум 
с известна концентрация на АСТ, като полученият 
резултат трябва да попада в указаните граници.
7. Определяне на С реактивния протеин (CРП).
7.1. Лабораторията трябва да може да определя 
CРП в серума. Използва се един от утвърдените 
методи: аглутинационен, имуноензимен, турби­
диметричен, хемилуминесцентен или нефеломе­
тричен. 
7.2. Всяко изследване включва контролни се­
руми с различна концентрация на CРП. 
7.3. По получените стойности от изследването 
на тези серуми се построява кривата за отчитане 
на резултатите.
7.4. При всяко изследване се използва и един 
и същи серум с известна концентрация на CРП, 
като полученият резултат трябва да попада в 
указаните граници.
8. Определяне на антинуклеарни антитела 
(АНА) в серум.
8.1. Лабораторията трябва да е в състояние 
да определя наличие и титър или количество на 
АНА в серум.
8.2. Използват се утвърдени техники за опти­
малното определяне на АНА, като индиректна 
имунофлуоресценция върху препарати от клетъчна 
линия (HЕp2, НЕр2000 или други стандартизирани 
такива) или тъканни животински срези (бъбрек 
от мишка или комбинация от черен дроб, стомах 
и бъбрек от плъх), както и имуноензимен тест за 
скрининг на АНА, според стандартните работни 
процедури, възприети в лабораторията.
8.3. Лабораторията има изработени критерии 
за разграничаване на положителни и отрицател­
ни проби.
8.4. Лабораторията е в състояние да оценява 
вида на флуоресценцията съгласно общоприетите 
стандартни типове.
8.5. Използва се положителен за АНА контролен 
серум, търговски или приготвен в лабораторията 
от пациенти със системно автоимунно заболяване, 
с предварително доказана характеристика и титър.
8.6. Използва се отрицателен за АНА серум, 
търговски или приготвен в лабораторията от здрав 
донор, с предварително доказана липса на АНА.
9. Определяне на антинеутрофилни цитоплаз­
мени антитела (АНЦА).
9.1. Лабораторията може да определя наличие, 
специфичност и титър/количество на АНЦА спо­
ред официално приетата номенклатура.
9.2. Използват се утвърдени техники за опти­
мално определяне на АНЦА.
9.3. Като субстрат за ИИФ може да се из­
ползва намазка или цитоцентрофужен препарат 
от нормални донорни левкоцити, фиксирани с 
етанол, приготвени по стандартизиран метод и/
или търговски препарати.
9.4. Лабораторията има изработени критерии 
за разграничаване на положителни и отрицателни 
проби.
9.5. Стандартната индиректна имунофлуо­
ресцентна техника трябва да се използва като 
скриниращ тест.
9.6. Лабораторията е в състояние да оценява вида 
на флуоресценцията, като използва международно 
приетата номенклатура за имунофлуоресцентните 
стандартни типове на АНЦА:
ц-АНЦА – цитоплазмени АНЦА
п-АНЦА – перинуклеарни АНЦА
х-АНЦА – (атипични) АНЦА.
9.7. За определяне специфичността и титъра/
количеството на АНЦА се прилагат твърдофазови 
имуноензимни техники с пречистени антигени.
9.8. Използва се международно приетата но­
менклатура за имуноензимни типове АНЦА:
Протеиназа 3-АНЦА – автоантитела срещу 
протеиназа 3.
Миелопероксидаза-АНЦА – автоантитела сре­
щу миелопероксидаза.
9.9. Отрицателният контролен серум е тър­
говски серум или от здрави индивиди (може и 
пул от няколко донора), доказан с имуноензимни 
техники, че е негативен срещу специфични не­
утрофило-цитоплазмени антигени (протеиназа 3 
и миелопероксидаза).
9.10. Положителният контролен серум е търгов­
ски серум или от пациенти с хистологично доказан 
системен некротизиращ васкулит, съдържащи ан­
титела с верифицирана чрез ИЕМ специфичност 
(протеиназа 3 и миелопероксидаза).
9.11. Всички серумни проби с п-AНЦA или 
атипични AНЦA, съдържащи едновременно ин­
терфериращи AНА (с хомогенна или периферна 
нуклеарна флуоресценция), задължително се из­
следват с ИЕМ за наличие на протеиназа 3-АНЦА 
и миелопероксидаза-АНЦА. 
9.12. При използване на пречистени в лабо­
раторията антигени се предпочита метод, причи­
няващ възможно най-малката им денатурация. 
Желателно е чистотата на пречистения антиген 
да бъде верифицирана с имуноензимен тест с 
антисеруми срещу потенциално контаминиращи 
други АНЦА-антигени.