Държавен вестник, бр. 53, 2016 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  53
графски тенденции в европейските страни, 
а други – с особеностите на историческото, 
социалното и здравното икономическо и 
културно развитие на България.
През 2015 г. Министерството на здраве­
опазването актуализира Националната здрав­
на стратегия на България (2014 – 2020). Тя е 
изготвена въз основа на системен анализ и 
критическа оценка на показателите, които 
характеризират състоянието на обществено­
то здраве в ретроспективен, проспективен и 
ситуационен контекст. 
Според актуализираната Национална 
здравна стратегия на България (2014 – 2020) 
демографското развитие в България зависи от 
демографски фактори и процеси, подобни на 
тези в развитите страни: ниска раждаемост, 
по-малко бракове, повишено ниво на урба­
низация и специфичните за развиващите се 
страни и страните в преход по-високи нива на 
смъртност и интензивна външна миграция. В 
резултат на тези процеси България е изправена 
пред сериозна демографска криза. Същевре­
менно е налице недостатъчно и неустойчиво 
развитие или влошаване на показателите на 
здравното състояние на гражданите.
През 2012 г. около 6,3 милиарда лева са били 
изразходвани за здравеопазване в България, 
което представлява 8 % от БВП1. Прибли­
зително 51 % от общия размер на разходите 
са били обществени, от които около 80 % са 
изплатени чрез Националната здравноосигу­
рителна каса. Останалата част са най-вече 
разходи от джоба на пациентите. Плащани­
ята от джоба на пациентите са единственият 
голям източник както на приходи, така и на 
разходи в системата на здравеопазването в 
България, което представлява 47 % от общите 
разходи през 2012 г.2 Плащанията от джоба 
представляват сериозна тежест за някои групи 
от населението и увеличават неравенствата.
Данни от Националната агенция за при­
ходите и представителни проучвания на до­
макинствата показват, че между 7 и 8 % от 
населението, което живее в България по всяко 
време, нямат здравни осигуровки3. Освен това 
е възможно някои хора, които работят на 
сезонна работа, да не се осигуряват, когато 
се върнат. С това делът на неосигурените би 
бил някъде между 7 и 12 % българи, които не 
1 Данните са от Национални здравни отчети 
2013, Национален статистически институт.
2 Проект на анализа на състоянието, актюерски 
разходен модел и набор от варианти за реформи­
ране на сегашната система, Доклад на Световната 
банка, 2015. http://www.mh.government.bg/media/
filer_public/2015/06/16/intermediate-report-draft-
diagnostic-actuarial-costing-model-and-an-array-of-
options-for-reforming-the-current-system.pdf 
3 Проект на анализа на състоянието, актю­
ерски разходен модел и набор от варианти за 
реформиране на сегашната система, Доклад на 
Световната банка, 2015.
живеят постоянно извън страната. Макар че 
оценките са по-ниски, отколкото се съобщава 
от медиите, неосигуреното население все още 
потенциално създава проблем, особено ако не­
осигурените не са извън здравната система по 
свой избор, а поради факта, че не могат да си 
позволят да платят необходимите вноски. Това 
създава сериозни проблеми за финансирането 
и функционирането на здравната система. Со­
лидарността на здравноосигурителния модел 
е компрометирана от невъзможността да се 
съберат приходите, а същевременно броят на 
хоспитализациите нараства и изискванията 
за висококачествени и високотехнологични 
медицински грижи се увеличават. 
Анализът на данните от ключови и демо­
графски показатели ясно показва, че в момента 
България в сравнение с Европейския съюз е 
изправена пред по-сериозни предизвикател­
ства, свързани със:
	
•	Влошаване на демографската струк­
тура и застаряване на населението. 
През 2013 г. населението на България 
е 7,2 милиона души, като в сравнение 
с 1990 г. е намаляло с 1,4 млн. На­
лице е бързо нарастване на дела на 
възрастните хора (над 65-годишни), 
докато делът на младите (0 – 17-го­
дишни) намалява. Делът на хората 
над 65 г. през 1970 г. е бил 9,7 %, а 
през 2013 г. – 19,5 % от населението. 
	
•	Неблагоприятно съотношение между 
ражданията и абортите. След кратък 
период на увеличение отново се на­
блюдава тенденция на намаляване 
на раждаемостта. Съотношението на 
общия коефициент на плодовитост 
(9,46 ‰ през 2012 г.) е близко до ни­
вата в повечето европейски страни, 
въпреки че остава по-ниско от това 
в ЕС (10,27 ‰).
	
•	Високи нива на майчината и детската 
смъртност; нивото на детска смърт­
ност в България (7,3 през 2013 г.) на 
1000 живородени продължава да бъде 
високо (средната стойност за ЕС през 
2011 г. е 4 на 1000 живородени). Но 
трябва да се отбележи, че има спад в 
детската смъртност: общият спад на 
детската смъртност през последните 
24 години е двойно по-голям – от 14,8 
през 1990 г. до 7,3 през 2013 г. на 1000 
живородени. 
	
•	Високо ниво и увеличаване на смърт­
ността: 9,1 на 1000 през 1970 г. до 14,4 
на 1000 през 2013 г. По отношение на 
„смъртността“ България се нарежда на 
първо място в ЕС (9,7 на 1000 души 
през 2012 г.).
	
•	Ниска продължителност на живота 
като години и години на добро здраве. 
Продължителността на живота в Бъл­