Държавен вестник, бр. 17, 2023 г., стр. 13

БРОЙ  17	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
в правомощието на обикновения законодател. 
В различните процесуални закони са устано-
вени съдържанието на контрола за законност 
и правните последици от извода на съда за 
незаконност на акт или действие на админи-
стративен орган. Единствената конституцион-
но установена форма на съдебен контрол е в 
чл. 120, ал. 2 от Конституцията – обжалването 
на всеки административен акт, който засяга 
права или законни интереси на гражданите 
и юридическите лица, и то в контекста на 
правото на гражданите и юридическите лица.
Въпросът, с който Конституционният съд е 
сезиран, се отнася само до една от формите, 
чрез които се реализира правомощието на 
съдилищата по чл. 120, ал. 1 от Конституци-
ята да осъществяват контрол за законност, 
а именно до конституционно установената 
форма на обжалване на актовете и действията 
на административните органи – чл. 120, ал. 2 
от Конституцията, и която с оглед на своята 
същност се отнася до административното 
правораздаване по смисъла на това понятие, 
вложен в чл. 125, ал. 1 от Конституцията. 
Едва ли Пленумът на Върховния администра-
тивен съд под израза „спор за законност на 
актовете и действията на административните 
органи“ има предвид правни спорове между 
равнопоставени правни субекти или нака-
зателни производства, решаването на които 
зависи от преценката на съда за законност на 
акт или действие на административен орган. 
Самият Конституционен съд изрично прие в 
мотивите си, че тълкувателният въпрос се 
отнася до „приложното поле на чл. 120, ал. 2 
от Основния закон“.
Поради това считам, че мотивите на съда 
за ролята и значението на косвения съдебен 
контрол за законност на акт или действие 
на административен орган, осъществяван 
от гражданския и наказателния съд – съ-
дилища по чл. 119, ал. 1 от Конституцията, 
са неотносими към направения извод и не 
почиват на конституционна, а на законова 
основа. Какъв ще бъде контролът за закон-
ност, който гражданският и наказателният 
съд ще извършват, решава обикновеният 
законодател чрез съответните процесуални 
закони, поради което видът на осъществя-
вания от тях контрол не е конституционен 
мотив за отговора на поставения тълкувате-
лен въпрос. Конституционният законодател, 
отчитайки значимостта на правото на всеки 
да обжалва всеки административен акт, който 
го засяга, е уредил изрично в чл. 120, ал. 2 
от Конституцията единствено тази форма 
на контрол за законност, но не е обвързал 
формата на контрол с вида на съдилищата 
по чл. 119, ал. 1 и 2. Предоставил е това на 
обикновения законодател.
Изводът на съда, че принципът на пра-
вовата държава не изисква всички спорове 
за законност на актовете и действията на 
административните органи да бъдат подсъд-
ни на специализираните административни 
съдилища, се обосновава с факта, че адми-
нистративните съдилища са специализирани 
съдилища, създадени от обикновения законо-
дател на основание чл. 119, ал. 2 от Консти-
туцията. Този, който може да създаде съда, 
при липса в Конституцията на каквото и да 
било изрично изискване или ограничение, е 
в правомощието си да определи и неговата 
компетентност. Видна е разликата в подхода на 
конституционния законодател при определяне 
на компетентността на Върховния админи-
стративен съд – чл. 125, ал. 2, и при устано-
вяване на формата на контрол за законност 
на съда по чл. 120, ал. 2 от Конституцията. 
По отношение на Върховния административен 
съд конституционният законодател изрично 
е определил значимата от конституционна 
гледна точка компетентност и е оставил на 
обикновения законодател правомощието да 
я разширява, а по отношение на правото на 
обжалване е приел за достатъчно неговото 
императивно установяване в Конституцията, 
без да определя компетентния за това съд. 
В своята практика и Конституционният съд 
приема, че „въпрос на държавна политика и 
законодателна целесъобразност, а не на кон-
ституционосъобразност“ е какви конкретни 
правни спорове обикновеният законодател ще 
включи в компетентността на създадените от 
него на основание чл. 119, ал. 2 от Консти-
туцията специализирани съдилища (Решение 
№ 10 от 15.11.2011 г. по к.д. № 6/2011 г.). 
Конституционен съдия: 
 Соня Янкулова
1048
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 24  
ОТ 15 ФЕВРУАРИ 2023 Г.
за допълнение на Постановление № 492 на 
Министерския съвет от 2022 г. за одобрява­
не на допълнителни разходи по бюджета на 
Министерството на енергетиката за 2022 г. 
(ДВ, бр. 104 от 2022 г.)
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
§ 1. В чл. 1, ал. 1 след думите „енергийните 
ресурси и горивата“ се добавя „и енергий-
ните носители, в това число електрическата 
енергия“.
Заключителна разпоредба
§ 2. Постановлението влиза в сила от деня 
на обнародването му в „Държавен вестник“.
Министър-председател:  
Гълъб Донев
Главен секретар на Министерския съвет: 
Красимир Божанов
1056