74/1979 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Kyperskou republikou

74
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 31. března 1979
o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Kyperskou republikou

Dne 12. května 1976 byla v Praze podepsána Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Kyperskou republikou.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Nikózii dne 27. července 1978.
Podle svého článku 42 odstavce 1 Úmluva vstoupila v platnost dnem 27. července 1978.
Český překlad textu Úmluvy se vyhlašuje současně.

První náměstek:
Ing. Knížka v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Kyperskou republikou
Prezident Československé socialistické republiky
a
prezident Kyperské republiky,
přejíce si upravit konzulární styky mezi oběma státy a usnadnit tak ochranu zájmů obou států a ochranu zájmů a práv jejich občanů,
rozhodli se uzavřít tuto konzulární úmluvu a jmenovali k tomu účelu svými zmocněnci
prezident Československé socialistické republiky
Bohuslava Chňoupka,
ministra zahraničních věcí,
prezident Kyperské republiky
Ioannise Cl. Christophidese,
ministra zahraničních věcí,
kteří si vyměnili své plné moci, jež shledali v dobré a náležité formě a dohodli se na těchto ustanoveních:
ČÁST I
DEFINICE
Článek 1
Pro účely této úmluvy mají následující výrazy tento význam:
a) „Konzulární úřad“ je generální konzulát, konzulát, vicekonzulát nebo konzulární jednatelství;
b) „Konzulární obvod“ je území určené konzulárnímu úřadu k výkonu konzulárních funkcí;
c) „Vedoucí konzulárního úřadu“ je osoba, pověřená vysílajícím státem, aby vykonávala povinnosti, spojené s touto funkcí;
d) „Konzulární úředník“ je osoba, včetně vedoucího konzulárního úřadu, pověřená výkonem konzulárních funkcí;
e) „Konzulární zaměstnanec“ je každá osoba, zaměstnaná v administrativních, technických nebo domácích službách konzulárního úřadu;
f) „Členové konzulárního úřadu“ jsou konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci;
g) „Konzulární místnosti“ jsou budovy nebo části budov a pozemky k nim náležející, používané výhradně pro účely konzulárního úřadu, bez ohledu na to kdo je jejich vlastníkem;
h) „Konzulární archívy“ zahrnují veškeré listiny, dokumenty, korespondenci, knihy, filmy, záznamové pásky a rejstříky konzulárního úřadu spolu se šiframi a kódy, kartotékami a jakýmkoliv zařízením, určeným k jejich ochraně a uložení;
i) „Loď vysílajícího státu“ je plavidlo plující pod vlajkou vysílajícího státu;
j) „Rodinní příslušníci“ jsou manžel, děti a rodiče člena konzulárního úřadu, kteří s ním bydlí ve společné domácnosti.
ČÁST II
ZŘIZOVÁNÍ KONZULÁRNÍCH ÚŘADŮ A JMENOVÁNÍ KONZULÁRNÍCH ÚŘEDNÍKŮ A KONZULÁRNÍCH ZAMĚSTNANCŮ
Článek 2
1. Konzulární úřad může být zřízen na území přijímajícího státu pouze s jeho souhlasem.
2. Sídlo konzulárního úřadu a konzulární obvod se určují po dohodě mezi vysílajícím a přijímajícím státem.
Článek 3
1. Vysílající stát požádá předem diplomatickou cestou o souhlas přijímajícího státu se jmenováním vedoucího konzulárního úřadu.
2. Po obdržení takovéhoto souhlasu předá diplomatická mise vysílajícího státu ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu konzulský patent nebo jiný dokument o jmenování. V konzulském patentu nebo jiném dokumentu o jmenování bude uvedeno plné jméno vedoucího konzulárního úřadu, jeho státní občanství, jeho třída, sídlo konzulárního úřadu a konzulární obvod.
3. Po předání konzulského patentu nebo jiného dokumentu o jmenování vedoucího konzulárního úřadu přijímající stát mu v co nejkratší době udělí exequatur nebo jiné oprávnění.
4. Vedoucí konzulárního úřadu se může ujmout výkonu svých funkcí po předložení konzulského patentu nebo jiného dokumentu o jmenování a po udělení exequatur nebo jiného oprávnění přijímajícím státem.
5. Neprodleně po vydání exequatur nebo jiného oprávnění vydaného podle tohoto článku příslušné orgány přijímajícího státu učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby se vedoucí konzulárního úřadu mohl ujmout svých funkcí a aby mohl požívat práva, výhody, výsady a imunity, dané mu touto úmluvou a právními předpisy přijímajícího státu.
Článek 4
Přijímající stát může poskytnout vedoucímu konzulárního úřadu prozatímní oprávnění k výkonu konzulárních funkcí do té doby, než mu udělí exequatur nebo jiné oprávnění.
Článek 5
Konzulárním úředníkem může být pouze občan vysílajícího státu.
Článek 6
1. Vysílající stát předem písemně oznámí přijímajícímu státu plné jméno, občanství, hodnost a třídu každého konzulárního úředníka jmenovaného na konzulární úřad.
2. Vysílající stát rovněž předem písemně oznámí přijímajícímu státu plné jméno, občanství a funkci konzulárního zaměstnance jmenovaného na konzulární úřad.
Článek 7
1. Vysílající stát může v souladu s čl. 3, 5 a 6 pověřit jednoho nebo více členů své diplomatické mise v přijímajícím státě výkonem konzulárních funkcí. Člen diplomatické mise, pověřený výkonem konzulárních funkcí, bude i nadále požívat výsad a imunit, které mu náleží jako členu diplomatické mise.
2. Vysílající stát může při své diplomatické misi zřídit konzulární oddělení, pověřené výkonem konzulárních funkcí.
Článek 8
Přijímající stát vydá každému konzulárnímu úředníku dokument, osvědčující jeho právo vykonávat konzulární funkce na území přijímajícího státu.
Článek 9
Přijímající stát poskytne konzulárnímu úředníkovi ochranu a učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zabránil jakémukoliv útoku proti jeho osobě, svobodě a důstojnosti a rovněž učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby mohl nerušeně vykonávat své funkce a aby požíval práv, výhod, výsad a imunit, které mu náležejí podle této úmluvy.
Článek 10
1. Jestliže vedoucí konzulárního úřadu nemůže z nějakého důvodu vykonávat své funkce nebo jestliže místo vedoucího konzulárního úřadu je dočasně uprázdněno, vysílající stát může pověřit některého konzulárního úředníka tohoto konzulárního úřadu nebo jiného konzulárního úřadu vysílajícího státu v přijímajícím státě nebo člena diplomatického personálu své diplomatické mise v tomto státě dočasným vedením konzulárního úřadu. Plné jméno této osoby bude předem sděleno písemně ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
2. Osoba, pověřená dočasným vedením konzulárního úřadu, má právo vykonávat veškeré funkce konzulárního úřadu a požívat všech práv, výhod, výsad a imunit jako vedoucí konzulárního úřadu, jmenovaný podle čl. 3.
3. Člen diplomatického personálu diplomatické mise, pověřený dočasným vedením konzulárního úřadu, požívá i nadále výsad a imunit, vyplývajících z jeho diplomatického statusu.
Článek 11
1. Přijímající stát může kdykoli, aniž by udal důvody svého rozhodnutí, oznámit vysílajícímu státu diplomatickou cestou, že konzulární úředník je nežádoucí.
Vysílající stát je povinen v takovém případě dotyčnou osobu odvolat.
2. Pokud vysílající stát opomene v přiměřené lhůtě splnit svůj závazek podle odst. 1, přijímající stát může odmítnout uznávat tuto osobu za člena konzulárního úřadu.
Článek 12
1. Vysílající stát může v souladu s právními předpisy přijímajícího státu nabývat do vlastnictví, najímat nebo užívat v jakékoliv jiné formě stanovené těmito právními předpisy pozemky, budovy nebo části budov pro potřeby konzulárního úřadu nebo pro ubytování členů konzulárního úřadu, kteří jsou občany vysílajícího státu.
2. Přijímající stát poskytne vysílajícímu státu při získání pozemků a budov nebo částí budov pro účely uvedené v odst. 1 veškerou potřebnou pomoc.
3. Vysílající stát není zbaven povinnosti dodržovat právní předpisy o výstavbě a územním plánování nebo jiná omezení vztahující se na oblast, ve které se tyto pozemky, budovy nebo části budov nacházejí.
ČÁST III
VÝSADY A IMUNITY
Článek 13
1. Na budově, v níž je umístěn konzulární úřad, a na sídle vedoucího konzulárního úřadu může být umístěn znak vysílajícího státu spolu s označením konzulárního úřadu v jazyce vysílajícího a přijímajícího státu.
2. Vlajka vysílajícího státu může být vyvěšena na budově, v níž je umístěn konzulární úřad, i na sídle vedoucího konzulárního úřadu a na jeho dopravních prostředcích, používaných pro úřední účely.
Článek 14
Konzulární místnosti jsou nedotknutelné. Orgány přijímajícího státu do nich, stejně tak jako do sídla vedoucího konzulárního úřadu a do obydlí konzulárních úředníků a zaměstnanců konzulárního úřadu, kteří nejsou občany přijímajícího státu, ani v něm nemají trvalé bydliště, nemohou vstoupit bez svolení vedoucího konzulárního úřadu nebo vedoucího diplomatické mise nebo osoby zmocněné jedním z nich.
Článek 15
Konzulární archívy jsou vždy a všude nedotknutelné.
Článek 16
1. Konzulární úřad má právo na spojení se svou vládou, s diplomatickými misemi vysílajícího státu a s konzulárními úřady vysílajícího státu, kdekoliv se nalézají. Konzulární úřad může k tomuto účelu použít všech vhodných komunikačních prostředků, včetně diplomatických nebo konzulárních kurýrů, diplomatických a konzulárních zavazadel a kódovaných nebo šifrovaných zpráv. Rádiovou vysílací stanici může zřizovat pouze se souhlasem přijímajícího státu.
2. Při použití veřejných komunikačních prostředků budou platit pro konzulární úřad stejné podmínky jako pro diplomatickou misi.
3. Úřední korespondence konzulárního úřadu a kurýrní zásilky a zavazadla jsou za předpokladu, že jsou opatřena zřetelným vnějším označením své úřední povahy, nedotknutelná a nemohou být ani otevřena ani zadržena. Mohou obsahovat pouze úřední korespondenci a předměty určené k úřední potřebě.
4. Konzulární kurýr musí být vybaven úřední listinou označující jeho postavení a počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo. Konzulární kurýr požívá stejných práv, výhod a imunit jako diplomatický kurýr vysílajícího státu.
5. Konzulární zavazadlo může být rovněž svěřeno kapitánu lodi nebo civilního letadla vysílajícího státu. Kapitán musí být vybaven úřední listinou označující počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo, které mu bylo svěřeno, avšak nebude považován za konzulárního kurýra. Po projednání s příslušnými orgány přijímajícího státu může konzulární úřad pověřit některého ze svých členů, aby uvedená zavazadla přímo a volně převzal od kapitána lodi nebo letadla nebo aby mu je předal.
Článek 17
1. Konzulární úředníci a jejich rodinní příslušnici, kteří nejsou občany přijímajícího státu, ani v něm nemají trvalé bydliště, nepodléhají trestní, občanskoprávní a správní jurisdikci přijímajícího státu.
2. Konzulární zaměstnanci a jejich rodinní příslušníci, kteří nejsou občany přijímajícího státu, ani v něm nemají trvalé bydliště, nepodléhají trestní jurisdikci přijímajícího státu. Občanskoprávní a správní jurisdikci přijímajícího státu nepodléhají, pokud jde o výkon jejich úředních funkcí.
3. Ustanovení odst. 1 a 2 se nevztahují na občanskoprávní řízení:
a) vyplývající ze smluv, které konzulární úředník nebo zaměstnanec neuzavřel v zastoupení vysílajícího státu;
b) týkající se dědictví, kde konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec nevystupuje za vysílající stát, ale jako soukromá osoba;
c) týkající se odpovědnosti za škodu způsobenou v přijímajícím státě dopravním prostředkem;
d) týkající se jakékoliv soukromé nebo obchodní činnosti, které konzulární úředník nebo zaměstnanec vykonává v přijímajícím státě vedle svých úředních funkcí.
4. Vysílající stát se může vzdát imunit uvedených v tomto článku. Takovéto vzdání se musí být výslovné a musí být přijímajícímu státu sděleno písemně.
5. Vzdání se vynětí z jurisdikce ve věcech občanskoprávních nebo správních nezahrnuje vzdání se vynětí z jurisdikce, pokud jde o exekuční výkon rozsudku; této imunity je nutno vzdát se zvlášť.
Článek 18
1. Členové konzulárního úřadu mohou být vyzváni, aby podali svědectví v soudním nebo správním řízení. Jestliže konzulární úředník odmítne podat svědectví, nesmí být vůči němu použito donucovacího opatření. Zaměstnanci konzulárního úřadu nemohou odmítnout podat svědectví s výjimkou případů uvedených v odst. 3.
2. Příslušná ustanovení odst. 1 týkající se konzulárních úředníků a konzulárních zaměstnanců se rovněž vztahují na jejich rodinné příslušníky.
3. Členové konzulárního úřadu mohou odmítat podat svědectví, pokud jde o výkon jejich úředních funkcí, a mohou odmítnout předložit úřední dokumenty a úřední korespondenci. Rovněž mohou odmítnout podat svědectví jako znalci práva vysílajícího státu, jeho výkladu a použití.
4. Orgány přijímajícího státu, které požadují svědectví od konzulárních úředníků nebo od konzulárních zaměstnanců, budou postupovat tak, aby se nevměšovaly do výkonu funkcí konzulárního úřadu a tento výkon nenarušovaly. Pokud je to možné, mohou přijmout svědectví na konzulárním úřadě nebo v obydlí konzulárního úředníka nebo zaměstnance nebo jej mohou přijmout v písemné formě.
Článek 19
Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci, kteří nejsou občany přijímajícího státu, ani v něm nemají trvalé bydliště, jsou v přijímajícím státě osvobozeni od veřejných služeb a povinností všeho druhu.
Článek 20
Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci jsou vyňati ze všech povinností stanovených právními předpisy přijímajícího státu, pokud jde o registraci cizinců, povolení k pobytu a jiných předpisů týkajících se pobytu cizinců.
Článek 21
1. Vysílající stát je v přijímajícím státě osvobozen od všech daní, dávek a poplatků:
a) z pozemků, budov a částí budov, používaných ke konzulárním účelům nebo jako obydlí členů konzulárního úřadu, jestliže jsou ve vlastnictví vysílajícího státu nebo jsou-li jeho jménem najaty;
b) ze smluv a listin, které se týkají nabytí nemovitostí uvedených v odst. 1 písmena a);
c) z výkonu konzulárních funkcí, včetně vybírání konzulárních poplatků.
2. Vysílající stát je v přijímajícím státě rovněž osvobozen od všech daní, dávek a poplatků z movitého majetku, který je ve vlastnictví vysílajícího státu nebo který se nachází v jeho držení nebo užívání, a který je určen výhradně ke konzulárním účelům.
3. Osvobození stanovené v tomto článku se nevztahuje na poplatky a dávky za prokázané služby.
Článek 22
Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci, pokud nejsou členy přijímajícího státu nebo v něm nemají trvalé bydliště, jsou v přijímajícím státě osvobozeni od daní a dávek ze svých služebních příjmů.
Článek 23
1. Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci, pokud nejsou občany přijímajícího státu nebo v něm nemají trvalé bydliště, jsou v přijímajícím státě osvobozeni od všech celostátních, oblastních a místních daní a poplatků, včetně daní a poplatků z movitého majetku, kterého jsou vlastníky.
2. Osvobození uvedená v odst. 1 se nevztahují na:
a) nepřímé daně, které jsou zpravidla obsaženy v ceně zboží nebo služeb;
b) poplatky a daně ze soukromého nemovitého majetku nacházejícího se na území přijímajícího státu, pokud není osvobozen podle článku 21;
c) dědické daně a poplatky nebo daně a poplatky z převodu majetku, vybírané přijímajícím státem;
d) daně a poplatky ze soukromých příjmů, jejichž zdroje jsou v přijímajícím státě;
e) soudní, registrační, hypoteční, listinné a kolkové poplatky, pokud osvobození není poskytnuto podle článku 21;
f) poplatky vybírané za skutečně prokázané služby.
Článek 24
Movitý majetek, zanechaný na území přijímajícího státu členem konzulárního úřadu nebo jeho rodinným příslušníkem, pokud není občanem přijímajícího státu nebo nemá v tomto státě trvalé bydliště, který zemřel, bude osvobozen od všech dědických daní a poplatků nebo daní a poplatků z převodu majetku, jestliže tento majetek se nalézá na území přijímajícího státu výlučně v souvislosti s pobytem zemřelého jako člena konzulárního úřadu nebo jeho rodinného příslušníka žijícího s ním ve společné domácnosti.
Článek 25
1. Všechny předměty včetně motorových vozidel, které jsou dovezeny pro potřebu konzulárního úřadu, jsou v souladu s právními předpisy přijímajícího státu osvobozeny od všech celních dávek a poplatků, vybíraných na základě dovozu nebo v souvislosti s dovozem stejně jako předměty dovezené pro potřebu diplomatické mise.
2. Konzulární úředníci a jejich rodinní příslušníci, pokud nejsou občany přijímajícího státu nebo v něm nemají trvalé bydliště, jsou osvobozeni od všech celních dávek a poplatků vybíraných z dovozu všech předmětů určených pro jejich osobní potřebu, včetně předmětů určených pro jejich počáteční zařízení. Konzulární zaměstnanci požívají osvobození podle tohoto odstavce, pouze pokud jde o předměty dovezené v době jejich prvního nástupu na konzulární úřad.
3. Předměty určené pro osobní potřebu nesmí přesáhnout množství nutná pro přímou potřebu příslušných osob.
4. Osobní zavazadla konzulárních úředníků a jejich rodinných příslušníků, pokud nejsou občany přijímajícího státu nebo v něm nemají trvalé bydliště, jsou osvobozena od celní prohlídky. Mohou být prohlédnuta pouze v případech, kdy jsou vážné důvody k doměnce, že obsahují jiné předměty než uvedené v odst. 2 nebo předměty, jejichž vývoz nebo dovoz je zakázán právními předpisy přijímajícího státu nebo na které se vztahují jeho právní předpisy o karanténě. Takováto prohlídka musí být provedena v přítomnosti tohoto konzulárního úředníka nebo jeho rodinného příslušníka nebo jeho zástupce.
Článek 26
Všechny osoby, které požívají podle této úmluvy výhod, výsad a imunit, jsou povinny, bez újmy na těchto výhodách, výsadách a imunitách, dodržovat právní předpisy přijímajícího státu, včetně dopravních předpisů a předpisů o pojištění motorových vozidel.
Článek 27
S výhradou právních předpisů přijímajícího státu o oblastech, do nichž je přístup zakázán nebo upraven z důvodů státní bezpečnosti, konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec, jakož i jeho rodinní příslušníci mohou svobodně cestovat po území přijímajícího státu. Ustanovení tohoto článku se netýkají podmínek pro udělování víz nebo jiných cestovních dokladů podle právních předpisů přijímajícího státu.
ČÁST IV
KONZULÁRNÍ FUNKCE
Článek 28
1. Konzulární úředník je oprávněn vykonávat v souladu s právními předpisy přijímajícího státu funkce uvedené v této části. Jiné konzulární funkce může vykonávat, pouze pokud to není v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu.
2. Konzulární úředník má právo zastupovat v konzulárním obvodu v souladu s právními předpisy přijímajícího státu práva a zájmy vysílajícího státu a jeho státních příslušníků, a to jak fyzických, tak i právnických osob.
3. Konzulární úředník se může při výkonu konzulárních funkcí obracet přímo písemně i ústně na příslušné místní orgány konzulárního obvodu a v rozsahu, v němž to dovolují právní předpisy a zvyklosti přijímajícího státu, i na příslušné ústřední orgány přijímajícího státu.
4. Konzulární úředník může se souhlasem přijímajícího státu vykonávat konzulární funkce i mimo konzulární obvod.
Článek 29
Konzulární úředník přispívá k rozvoji hospodářských, obchodních, kulturních a vědeckých styků mezi oběma státy, jakož i k posilování jejich přátelských styků.
Článek 30
Konzulární úředník je v konzulárním obvodu oprávněn:
a) registrovat občany vysílajícího státu;
b) přijímat žádosti a prohlášení ve věcech státního občanství občanů vysílajícího státu a vydávat příslušné doklady;
c) v souladu s právními předpisy vysílajícího státu přijímat prohlášení o uzavření manželství za předpokladu, že obě osoby jsou občany vysílajícího státu;
d) v souladu s právními předpisy vysílajícího státu přijímat prohlášení týkající se rodinných poměrů občanů vysílajícího státu;
e) registrovat narození a úmrtí občanů vysílajícího státu;
f) sestavovat, ověřovat, potvrzovat a legalizovat listiny a dokumenty, jakož i provádět jiné úkony, které jsou nezbytné pro jejich platnost, na žádost občana vysílajícího státu pro jejich uplatnění mimo území přijímajícího státu a na žádost jakékoliv osoby, jestliže je tato listina nebo dokument určen k použití v přijímajícím státě, za předpokladu, že to není v rozporu s právními předpisy tohoto státu;
g) překládat listiny a dokumenty a ověřovat správnost překladu, jakož i ověřovat listiny.
2. Jestliže to vyžadují právní předpisy přijímajícího státu, konzulární úředník informuje příslušné orgány tohoto státu o provádění úkonů uvedených v odst. 1 písmeno c) a e).
Článek 31
Listiny a dokumenty, vyhotovené, přeložené nebo ověřené konzulárním úředníkem v souladu s čl. 29, mají v přijímajícím státě stejnou právní účinnost a důkazní sílu jako doklady vyhotovené, přeložené nebo ověřené příslušnými orgány přijímajícího státu, za předpokladu, že byly vyhotoveny způsobem, který není v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu.
Článek 32
1. Konzulární úředník je oprávněn v souladu s právními předpisy vysílajícího státu vydávat, prodlužovat, měnit, rušit, odnímat a zadržovat cestovní doklady občanů vysílajícího státu.
2. Je oprávněn vydávat a rušit příslušná víza osobám, které si přejí cestovat do vysílajícího státu.
Článek 33
Konzulární úředník může v souladu s právními předpisy vysílajícího státu převzít péči nad nezletilým občanem svého státu, který žije na území přijímajícího státu, uznává-li tento stát takovouto pravomoc.
Článek 34
1. Příslušné orgány přijímajícího státu budou neprodleně informovat konzulárního úředníka o úmrtí občana vysílajícího státu na území přijímajícího státu.
2. Příslušné orgány přijímajícího státu budou rovněž informovat konzulárního úředníka, jestliže se dozvědí o dědictví po občanu vysílajícího státu nebo jestliže se dozvědí o dědictví po osobě zemřelé v tomto státě, bez zřetele na její občanství, které se může týkat občana vysílajícího státu.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu učiní v případech podle odst. 2 a za předpokladu, že se dědictví nalézá na jeho území, potřebná opatření v souladu s jeho právními předpisy k zajištění tohoto dědictví a doručí konzulárnímu úředníkovi opis závěti, jestliže byla pořízena, jakož i všechny dostupné informace o dědicích, obsahu a hodnotě dědictví a uvědomí jej o termínu zahájení řízení o dědictví.
4. Konzulární úředník je oprávněn v souladu s právními předpisy přijímajícího státu zastupovat přímo nebo prostřednictvím zástupce zájmy občana vysílajícího státu, který má nárok na dědictví nacházející se v přijímajícím státě, a který nemá v tomto státě trvalé bydliště.
5. Konzulární úředník je oprávněn přijímat pro občana vysílajícího státu, který nemá trvalé bydliště v přijímajícím státě, peníze nebo jiný majetek, který tomuto občanu náleží z titulu dědictví po jakékoliv osobě, včetně plateb z titulu náhrady škody, důchodu a sociálního zabezpečení a příjmu z pojistek.
6. Movitý majetek a peněžní částky pocházející z likvidace dědictví náležejícího občanu vysílajícího státu mohou být předány konzulárnímu úředníkovi za předpokladu, že nároky věřitele zemřelé osoby byly uspokojeny nebo zajištěny a že byly zaplaceny daně a poplatky, týkající se dědictví.
7. Konzulární úředník je oprávněn spolupracovat s příslušnými orgány přijímajícího státu při zajišťování dědictví podle tohoto článku.
Článek 35
1. Konzulární úředník má právo v souladu s právními předpisy přijímajícího státu zastupovat v konzulárním obvodu občany vysílajícího státu před orgány přijímajícího státu, jestliže nemohou z důvodu nepřítomnosti nebo z jiných vážných důvodů včas uplatňovat svá práva a zájmy. Zastupování trvá tak dlouho, dokud zastupovaní neustanoví své zmocněnce nebo sami nepřevezmou hájení svých práv a zájmů.
2. Konzulární úředník má právo v konzulárním obvodu navázat a udržovat styk s každým občanem vysílajícího státu, radit mu a poskytovat veškerou pomoc a v případě potřeby činit opatření k zajištění právní pomoci. Přijímající stát nebude žádným způsobem omezovat právo občana vysílajícího státu spojit se s konzulárním úřadem nebo konzulární úřad navštívit.
Článek 36
1. Příslušné orgány přijímajícího státu uvědomí neprodleně konzulárního úředníka ve všech případech, kdy občan vysílajícího státu byl jakýmkoliv způsobem zbaven osobní svobody nebo byla-li jeho osobní svoboda jakýmkoliv způsobem omezena.
2. Konzulární úředník má právo co nejdříve navštívit občana vysílajícího státu, který byl zbaven osobní svobody nebo jehož osobní svoboda byla omezena, a udržovat s ním styk. Příslušné orgány přijímajícího státu rovněž předají bez zbytečného prodlení konzulárnímu úředníkovi každé písemné sdělení od občana vysílajícího státu, který byl zbaven svobody nebo jehož osobní svoboda byla jakkoliv omezena.
3. Konzulární úředník bude na svou žádost neprodleně informován o důvodech zbavení nebo omezení osobní svobody občana vysílajícího státu.
4. Práva konzulárního úředníka podle odst. 2 a 3 budou poskytována v souladu s právními předpisy přijímajícího státu za podmínky, že tyto právní předpisy tato práva neruší.
Článek 37
1. Konzulární úředník je oprávněn poskytovat v konzulárním obvodu veškerou pomoc lodi vysílajícího státu, která se nachází v přístavech, pobřežních nebo vnitřních vodách přijímajícího státu, jakož i její posádce a cestujícím.
2. Konzulární úředník se může při výkonu svých funkcí v otázkách týkajících se lodi vysílajícího státu, její posádky a cestujících obracet se žádostí o pomoc na příslušné orgány přijímajícího státu.
3. Konzulární úředník může vstoupit na palubu lodi, jakmile je lodi povolen volný styk s pobřežím. Členové posádky mohou neprodleně navázat s konzulárním úředníkem spojení.
4. Konzulární úředník má v konzulárním obvodu právo:
a) bez újmy na právech orgánů přijímajícího státu vyšetřovat všechny události na palubě lodi, vyslechnout členy posádky, kontrolovat lodní doklady, přijmout prohlášení o cestě a cíli lodi, jakož i obecně usnadňovat vjezd, výjezd nebo pobyt lodi v přístavu;
b) bez újmy na právech orgánů přijímajícího státu řešit spory mezi kapitánem a členy posádky, včetně sporů týkajících se mzdy a pracovní smlouvy, pokud je to v souladu s právními předpisy vysílajícího státu;
c) učinit opatření k lékařskému ošetření člena posádky nebo cestujícího nebo k jejich návratu do vysílajícího státu;
d) přijmout, vystavit nebo ověřit prohlášení nebo doklady, které požadují právní předpisy vysílajícího státu ve vztahu k lodi.
Článek 38
1. Zamýšlejí-li příslušné orgány přijímajícího státu provést na palubě lodi vysílajícího státu donucovací opatření nebo provést vyšetřování, je nutné prostřednictvím příslušných orgánů přijímajícího státu uvědomit o tom konzulárního úředníka. S výjimkou toho, že to nepřipouští naléhavost věci, vyrozumění bude učiněno tak, aby konzulární úředník nebo jeho zástupce mohl být provádění úkonu přítomen. Nebyl-li konzulární úředník nebo jeho zástupce přítomen, předají mu příslušné orgány přijímajícího státu úplnou informaci o událostech.
2. Ustanovení odstavce 1 se použije i tehdy, jestliže členové posádky mají být vyslechnuti místními orgány na pevnině. Ustanovení tohoto článku se nepoužije při obvyklé celní, pasové nebo hygienické kontrole, jakož i při všech ostatních úkonech prováděných na žádost nebo se souhlasem kapitána lodi.
Článek 39
1. Ztroskotá-li loď vysílajícího státu, narazí-li na mělčinu či na břeh nebo utrpí jinou havárii v přijímajícím státě, nebo je-li nějaký předmět, patřící k nákladu havarované lodi vysílajícího, přijímajícího nebo třetího státu, který je vlastnictvím občana vysílajícího státu, nalezen na pobřeží nebo ve vnitřních nebo teritoriálních vodách přijímajícího státu jako předmět vyvržený na břeh, nebo je dopraven do přístavu tohoto státu, uvědomí o tom orgány přijímajícího státu ihned konzulárního úředníka. Informují konzulárního úředníka i o opatřeních učiněných pro záchranu lidí a lodi, nákladu a dalšího zboží, jakož i částí lodi a částí nákladu, které se odpoutaly od lodi.
2. Konzulární úředník může takové lodi, jejím cestujícím a členům posádky poskytnout veškerou pomoc. Za tím účelem se může obrátit na příslušné orgány přijímajícího státu. Konzulární úředník může učinit opatření vyplývající z odstavce 1, včetně opatření za účelem opravy lodi nebo může požádat příslušné orgány přijímajícího státu, aby taková opatření učinily nebo v nich pokračovaly.
3. Jestliže havarovaná loď nebo předmět patřící k takové lodi byly nalezeny na pobřeží nebo v blízkosti pobřeží přijímajícího státu nebo dopraveny do přístavu tohoto státu a ani kapitán lodi, ani majitel, jeho zástupce nebo příslušný pojišťovatel nemohou učinit opatření k zajištění nebo k nakládání s takovou lodí či s takovým předmětem, je konzulární úředník zmocněn učinit jménem vlastníka lodi opatření, které by mohl učinit vlastník sám.
Ustanovení tohoto odstavce se týkají i každého předmětu, který je částí lodního nákladu a majetkem občana vysílajícího státu.
4. Je-li předmět, který patří k nákladu havarované lodi třetího státu a je majetkem občana vysílajícího státu, nalezen na pobřeží nebo v blízkosti pobřeží přijímajícího státu a vlastník předmětu, jeho zástupce nebo pojišťovatel nemohou učinit opatření k zajištění nebo k nakládání s takovým předmětem, pak je konzulární úředník zmocněn, aby jménem vlastníka učinil taková opatření, která by k tomuto účelu mohl učinit vlastník sám.
Článek 40
Čl. 37, 38 a 39 se přiměřeně vztahují i na letadla.
Článek 41
Konzulární úřad je oprávněn vybírat na území přijímajícího státu dávky a poplatky za konzulární úkony, a to v souladu s právními předpisy vysílajícího státu.
ČÁST V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 42
1. Tato úmluva podléhá ratifikaci a vstoupí v platnost dnem výměny ratifikačních listin, která bude provedena v Nikózii.
2. Tato úmluva zůstane v platnosti až do uplynutí šesti měsíců ode dne, kdy jedna z vysokých smluvních stran sdělí druhé vysoké smluvní straně v písemné formě vypovězení Úmluvy.
Na důkaz toho zmocněnci obou vysokých smluvních stran tuto úmluvu podepsali a opatřili pečetěmi.
Dáno v Praze dne 12. 5. 1976 ve dvou vyhotoveních v anglickém jazyce.
Jménem prezidenta
Československé socialistické republiky:
Bohuslav Chňoupek v. r.
Jménem prezidenta
Kyperské republiky:
Ioannis Cl. Christophides v. r.