243/1998 Sb.
Sdělení Ministerstva zahraničních věcí o podpisu Protokolu č. 11 k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, kterým se mění kontrolní mechanismus v ní ustavený

243
SDĚLENÍ
Ministerstva zahraničních věcí
Ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 11. května 1994 byl ve Štrasburku přijat a jménem České republiky podepsán Protokol č. 11 k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, kterým se mění kontrolní mechanismus v ní ustavený.
S Protokolem vyslovil souhlas Parlament České republiky a schválil jej podle článku 39 odst. 4 Ústavy České republiky jako mezinárodní smlouvu o lidských právech a základních svobodách ve smyslu článku 10 Ústavy České republiky. Prezident republiky Protokol ratifikoval.
Ratifikační listina České republiky byla uložena u generálního tajemníka Rady Evropy, depozitáře Protokolu, dne 28. dubna 1995.
Protokol vstupuje v platnost na základě svého článku 4 dnem 1. listopadu 1998 a tímto dnem vstupuje v platnost i pro Českou republiku.
Český překlad Protokolu č. 11 se vyhlašuje současně.


PROTOKOL č. 11
k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, kterým se mění kontrolní mechanismus v ní ustavený
Členské státy Rady Evropy, které podepsaly tento protokol k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě 4. listopadu 1950, (dále jen „Úmluva“),
majíce na zřeteli naléhavou potřebu změnit kontrolní mechanismus ustavený Úmluvou za účelem zachování a zvýšení účinnosti ochrany lidských práv a základních svobod, především vzhledem k nárůstu počtu stížností a rostoucímu počtu členských zemí Rady Evropy,
majíce na zřeteli, že je proto žádoucí pozměnit za tímto účelem určitá ustanovení Úmluvy, zejména nahradit stávající Evropskou komisi a Soud pro lidská práva novým stálým Soudem,
berouce na vědomí Rezoluci č. 1, přijatou na Evropské ministerské konferenci o lidských právech, konané ve Vídni ve dnech 19. a 20. března 1985,
berouce na vědomí Doporučení č. 1194 (1992), přijaté Parlamentním shromážděním Rady Evropy dne 6. října 1992,
berouce na vědomí rozhodnutí o reformě kontrolního mechanismu Úmluvy, přijatého hlavami států a vlád členských zemí Rady Evropy ve Vídeňské deklaraci dne 9. října 1993,
dohodly se na následujícím:
Článek 1
Stávající text hlav II až IV Úmluvy (články 19 až 56) a Protokolu č. 2, který přiznává Evropskému soudu pro lidská práva pravomoc vydávat posudky, se nahrazuje následující hlavou II Úmluvy (články 19 až 51):

„HLAVA II – EVROPSKÝ SOUD PRO LIDSKÁ PRÁVA
Článek 19 – Ustavení Soudu
K zajištění plnění závazků, přijatých Vysokými smluvními stranami v Úmluvě a Protokolech k ní, se zřizuje Evropský soud pro lidská práva (dále jen „Soud“). Soud vykonává svou činnost jako stálý úřad.
Článek 20 – Počet soudců
Počet soudců tvořících Soud je roven počtu Vysokých smluvních stran.
Článek 21 – Podmínky výkonu funkce
1. Soudci musí mít vysoký morální charakter a splňovat podmínky vyžadované pro výkon vysokých soudních funkcí nebo být uznávanými právníky.
2. Soudci zasedají v Soudu jako soukromé osoby.
3. Ve svém funkčním období nemohou soudci vykonávat činnost neslučitelnou s jejich nezávislostí a nestranností nebo s požadavky stálého úřadu; o všech otázkách vyvolaných použitím tohoto odstavce rozhoduje Soud.
Článek 22 – Volby soudců
1. Soudci jsou Parlamentním shromážděním voleni za každou Vysokou smluvní stranu většinou odevzdaných hlasů ze seznamu tří kandidátů předložených Vysokou smluvní stranou.
2. Stejný postup se použije při doplňování Soudu v případě přistoupení nových Vysokých smluvních stran a při obsazování příležitostně uvolněných míst.
Článek 23 – Funkční období
1. Soudci jsou voleni na období šesti let. Mohou být zvoleni znovu. Funkční období poloviny soudců zvolených při prvních volbách však skončí koncem třetího roku.
2. Soudci, jejichž funkční období skončí uplynutím počátečního tříletého období, budou určeni losem generálního tajemníka Rady Evropy ihned poté, co budou zvoleni.
3. Aby se v rámci možností zabezpečilo, že dojde k obměně jedné poloviny soudců každé tři roky, může Parlamentní shromáždění rozhodnout, dříve než přikročí k jakékoliv další volbě, že funkční období jednoho nebo více soudců, kteří mají být zvoleni, bude mít jinou délku než šest let, avšak ne více než devět let a ne méně než tři roky.
4. V případě, kdy se jedná o více než jedno funkční období a kdy Parlamentní shromáždění bude postupovat podle předchozího odstavce, přidělí se tato období losem generálního tajemníka Rady Evropy ihned po volbách.
5. Soudce, který byl zvolen, aby nahradil soudce, jehož funkční období neskončilo, zastává funkci po zbytek funkčního období svého předchůdce.
6. Funkční období soudců skončí dosažením věku 70 let.
7. Soudci zastávají funkci, dokud nejsou nahrazeni. Poté co byli nahrazeni však pokračují v projednávání těch případů, které již posuzují.
Článek 24 – Odvolání
Žádný soudce nesmí být zbaven svého úřadu, pokud ostatní soudci dvoutřetinovou většinou nerozhodnou o tom, že přestal splňovat požadované podmínky.
Článek 25 – Kancelář a referendáři
Soud má kancelář, jejíž úkoly a organizaci stanoví jednací řád Soudu. Soudu pomáhají referendáři.
Článek 26 – Plénum Soudu
Plénum Soudu
a) volí na tříleté období svého předsedu a jednoho nebo dva místopředsedy; tito mohou být zvoleni znovu,
b) zřizuje senáty na pevně stanovené období,
c) volí předsedy senátů Soudu; tito mohou být zvoleni znovu,
d) přijímá jednací řád Soudu,
e) volí vedoucího kanceláře a jednoho nebo více zástupců vedoucího kanceláře.
Článek 27 – Výbory, senáty a Velký senát
1. K projednání předložených případů zasedá Soud ve výborech složených ze tří soudců, v senátech složených ze sedmi soudců a ve Velkém senátu složeném ze sedmnácti soudců. Senáty Soudu zřizují výbory na pevně stanovené období.
2. Členem senátu a Velkého senátu bude ex officio soudce zvolený za dotčenou smluvní stranu nebo, pokud takový není nebo není schopen zasedat, osoba jím určená, aby zasedala jako soudce.
3. Velký senát se dále skládá z předsedy soudu, místopředsedů, předsedů senátů a dalších soudců vybraných v souladu s jednacím řádem Soudu. Je-li případ podle článku 43 předán Velkému senátu, nemůže v něm zasedat soudce ze senátu, který vydal rozsudek, s výjimkou předsedy senátu a soudce, který zasedal za dotčenou smluvní stranu.
Článek 28 – Prohlášení výboru o nepřijatelnosti
Výbor může jednomyslně prohlásit za nepřijatelnou nebo vyškrtnout ze svého seznamu případů individuální stížnost podanou podle článku 34, pokud takové rozhodnutí může být učiněno bez dalšího přezkoumání. Toto rozhodnutí je konečné.
Článek 29 – Rozhodnutí senátu o přijatelnosti a ve věci
1. Není-li učiněno rozhodnutí podle článku 28, rozhodne senát o přijatelnosti a ve věci individuálních stížností podaných podle článku 34.
2. Senát rozhodne o přijatelnosti a meritu mezistátních stížností podaných podle článku 33.
3. Rozhodnutí o přijatelnosti se přijímá odděleně, pokud Soud ve výjimečných případech nerozhodne jinak.
Článek 30 – Vzdání se pravomoci ve prospěch Velkého senátu
Pokud případ projednávaný senátem vyvolává závažnou otázku týkající se výkladu Úmluvy nebo Protokolů k ní nebo pokud by se rozhodnutí senátu o otázce jím projednávané mohlo dostat do rozporu s rozsudkem dříve Soudem vyneseným, může se senát v kterémkoliv okamžiku před vynesením rozsudku vzdát pravomoci ve prospěch Velkého senátu, pokud proti tomu ani jedna strana případu nic nenamítá.
Článek 31 – Pravomoci velkého senátu
Velký senát
a) rozhoduje o stížnostech podaných buď podle článku 33, nebo článku 34, jestliže se senát vzdal své pravomoci podle článku 30 nebo pokud mu byl případ postoupen podle článku 43, a
b) posuzuje stížnosti o posudky předkládané podle článku 47.
Článek 32 – Pravomoc Soudu
1. Pravomoc Soudu se vztahuje na všechny věci týkající se výkladu a použití Úmluvy a Protokolů k ní, které jsou Soudu předkládány podle ustanovení článků 33, 34 a 47.
2. Spory o pravomoc Soudu rozhodne Soud.
Článek 33 – Mezistátní případy
Každá vysoká smluvní strana může oznámit Soudu každé údajné porušení ustanovení Úmluvy a Protokolů k ní jinou Vysokou smluvní stranou.
Článek 34 – Individuální stížnosti
Soud může přijímat stížnosti od každé fyzické osoby, nevládní organizace nebo skupiny jednotlivců považujících se za oběti v důsledku porušení práv přiznaných Úmluvou a Protokoly k ní jednou z Vysokých smluvních stran. Vysoké smluvní strany se zavazují, že nebudou nijak bránit účinnému výkonu tohoto práva.
Článek 35 – Podmínky přijatelnosti
1. Soud se může věcí zabývat až po vyčerpání všech vnitrostátních opravných prostředků podle všeobecně uznávaných pravidel mezinárodního práva a ve lhůtě šesti měsíců ode dne, kdy bylo přijato konečné rozhodnutí.
2. Soud se nebude zabývat žádnou individuální stížností předloženou podle článku 34, která je
a) anonymní, nebo
b) v podstatě stejná jako stížnost již předtím projednávaná Soudem anebo již předložená jinému mezinárodnímu vyšetřovacímu nebo smírčímu orgánu a pokud neobsahuje žádné nové důležité skutečnosti.
3. Soud prohlásí za nepřijatelnou každou individuální stížnost předloženou podle článku 34, kterou pokládá za neslučitelnou s ustanoveními Úmluvy nebo Protokolů k ní, zjevně nepodloženou nebo za zneužívající právo podat stížnost.
4. Soud zamítne každou stížnost, kterou považuje za nepřijatelnou podle tohoto článku. Může tak učinit v kterémkoliv stadiu řízení.
Článek 36 – Intervence třetí strany
1. Vysoká smluvní strana, jejímž státním příslušníkem je stěžovatel, má ve všech případech projednávaných před senátem nebo Velkým senátem právo předložit písemná vyjádření a účastnit se slyšení.
2. Předseda Soudu může v zájmu řádného výkonu spravedlnosti vyzvat každou Vysokou smluvní stranu, která není stranou v řízení, nebo každou dotčenou osobu, která není stěžovatelem, aby předložily písemná vyjádření nebo se účastnily slyšení.
Článek 37 – Vyškrtnutí stížností
1. Soud může v kterémkoliv stadiu řízení rozhodnout o vyškrtnutí stížnosti ze svého seznamu případů, jestliže okolnosti vedou k závěru, že
a) stěžovatel netrvá na své stížnosti, nebo
b) věc již byla vyřešena, nebo
c) z jakéhokoliv jiného Soudem zjištěného důvodu již nadále není důvodné pokračovat v posuzování stížnosti.
Soud však pokračuje v posuzování stížnosti, vyžaduje-li to dodržování lidských práv zaručených Úmluvou a Protokoly k ní.
2. Soud může rozhodnout o navrácení stížnosti do svého seznamu případů, jestliže se domnívá, že okolnosti takový krok odůvodňují.
Článek 38 – Posouzení případu a řízení o smírném urovnání
1. Jestliže Soud uzná stížnost jako přijatelnou,
a) za účelem zjištění skutečností pokračuje v projednávání případu společně se zástupci stran, a je-li to zapotřebí, provede šetření, pro jehož účinné provedení poskytnou zúčastněné státy všechny nezbytné prostředky,
b) poskytuje všestrannou pomoc zúčastněným stranám s cílem dosáhnout smírného urovnání záležitosti na základě dodržování lidských práv, jak jsou stanovena Úmluvou a Protokoly k ní.
2. Řízení vedené podle odstavce 1 b) je důvěrné.
Článek 39 – Dosažení smírného urovnání
Je-li dosaženo smírného urovnání, vyškrtne Soud případ ze svého seznamu formou rozhodnutí, které se omezí na stručné vylíčení skutečností a přijatého řešení.
Článek 40 – Veřejnost slyšení a přístup k dokumentům
1. Slyšení jsou veřejná, pokud Soud z důvodu výjimečných okolností nerozhodne jinak.
2. Dokumenty uložené u vedoucího kanceláře jsou přístupné veřejnosti, pokud předseda Soudu nerozhodne jinak.
Článek 41 – Spravedlivé zadostiučinění
Jestliže Soud zjistí, že došlo k porušení Úmluvy nebo Protokolů k ní, a jestliže vnitrostátní právo dotčené Vysoké smluvní strany umožňuje pouze částečnou nápravu, přizná Soud v případě potřeby poškozené straně spravedlivé zadostiučinění.
Článek 42 – Rozsudky senátu
Rozsudky senátu se stávají konečnými v souladu s ustanoveními článku 44 odst. 2.
Článek 43 – Postoupení Velkému senátu
1. V tříměsíční lhůtě ode dne rozsudku senátu mohou strany případu požádat ve výjimečných případech o postoupení případu Velkému senátu.
2. Kolegium pěti soudců Velkého senátu žádosti vyhoví, jestliže případ vyvolává závažnou otázku týkající se výkladu nebo použití Úmluvy nebo Protokolů k ní nebo závažný problém obecného významu.
3. Pokud porota žádost přijme, Velký senát o případu rozhodne formou rozsudku.
Článek 44 – Konečnost rozsudku
1. Rozsudek Velkého senátu je konečný.
2. Rozsudek senátu se stane konečným,
a) jakmile strany prohlásí, že nebudou žádat o postoupení případu Velkému senátu, nebo
b) po uplynutí tříměsíční lhůty ode dne vynesení rozsudku, jestliže nebylo požádáno o postoupení případu Velkému senátu, nebo
c) jakmile kolegium soudců Velkého senátu zamítne žádost podle článku 43.
3. Konečný rozsudek se zveřejní.
Článek 45 – Odůvodnění rozsudku a rozhodnutí
1. Rozsudky a rozhodnutí o přijatelnosti nebo nepřijatelnosti stížnosti musí být zdůvodněny.
2. Jestliže rozsudek nebo jeho část nevyjadřuje jednomyslný názor soudců, je každý soudce oprávněn připojit k němu svůj odlišný názor.
Článek 46 – Závaznost a výkon rozsudku
1. Vysoké smluvní strany se zavazují, že se budou řídit konečným rozsudkem Soudu ve všech případech, jichž jsou stranami.
2. Konečný rozsudek Soudu se doručuje Výboru ministrů, který dohlíží na jeho výkon.
Článek 47 – Posudky
1. Soud může na žádost Výboru ministrů vydávat posudky o právních otázkách týkajících se výkladu Úmluvy a Protokolů k ní.
2. Takové posudky se nesmí zabývat otázkami, které se vztahují k obsahu nebo rozsahu práv či svobod stanovených v hlavě I Úmluvy a v Protokolech k ní, ani jinými otázkami, které by Soud nebo Výbor ministrů mohly posuzovat v důsledku jakéhokoliv řízení, jež může být zahájeno v souladu s Úmluvou.
3. Rozhodnutí Výboru ministrů požádat o posudek Soud vyžaduje většinu hlasů zástupců oprávněných zasedat ve Výboru.
Článek 48 – Poradní pravomoc Soudu
Soud rozhodne, zda žádost o posudek podaná Výborem ministrů spadá do jeho pravomoci stanovené v článku 47.
Článek 49 – Odůvodnění posudků
1. Soud svůj posudek odůvodní.
2. Jestliže posudek nevyjadřuje zcela nebo částečně jednomyslný názor soudců, má každý soudce právo k němu připojit svůj vlastní názor.
3. Posudky Soudu se zasílají Výboru ministrů.
Článek 50 – Výlohy Soudu
Výlohy Soudu hradí Rada Evropy.
Článek 51 – Výsady a imunity soudců
Soudci požívají během výkonu svých funkcí výsad a imunit uvedených v článku 40 Statutu Rady Evropy a v dohodách na jeho základě uzavřených.“.
Článek 2
1. Hlava V Úmluvy se stává hlavou III Úmluvy; článek 57 Úmluvy se stává článkem 52 Úmluvy; články 58 a 59 Úmluvy se vypouští a články 60 až 66 Úmluvy se stávají články 53 až 59 Úmluvy.
2. Hlava I Úmluvy se nazývá „PRÁVA A SVOBODY“ a nová hlava III Úmluvy se nazývá „RŮZNÁ USTANOVENÍ“. Články 1 až 18 a nové články 52 až 59 Úmluvy se opatřují nadpisy uvedenými v Příloze tohoto protokolu.
3. V novém článku 56 odst. 1 se slova „podle odstavce 4 tohoto článku“ vkládají za slovo „bude“; v odstavci 4 se slova „Komise k tomu, aby přijímala stížnosti“ a „podle článku 25 této Úmluvy“ nahrazují slovy „Soudu k tomu, aby přijímal stížnosti“ a „podle ustanovení článku 34 Úmluvy“. V novém článku 58 odst. 4 se slova „podle ustanovení článku 63“ nahrazují slovy „článek 56“.
4. Protokol k Úmluvě se pozměňuje takto:
a) články se opatřují nadpisy uvedenými v Příloze ke stávajícímu protokolu;
b) v článku 4 poslední větě se slova „článku 63“ nahrazují slovy „článku 56“.
5. Protokol č. 4 se pozměňuje takto:
a) články se opatřují nadpisy uvedenými v Příloze ke stávajícímu protokolu;
b) v článku 5 odst. 3 se slova „článku 63“ nahrazují slovy „článku 56“; vkládá se nový odstavec 5 tohoto znění:

„5. Každý stát, jenž učinil prohlášení v souladu s odstavcem 1 nebo 2 tohoto článku, může kdykoliv později prohlásit jménem jednoho nebo více území, jichž se prohlášení týká, že uznává pravomoc Soudu přijímat stížnosti od jednotlivců, nevládních organizací nebo skupin jednotlivců podle ustanovení článku 34 Úmluvy ve vztahu k článkům 1 až 4 tohoto protokolu nebo ke kterémukoliv z nich.“;
c) odstavec 2 článku 6 se vypouští.
6. Protokol č. 6 se pozměňuje takto:
a) články se opatřují nadpisy uvedenými v Příloze ke stávajícímu protokolu;
b) v článku 4 se slova „podle článku 64“ nahrazují slovy „podle článku 57“.
7. Protokol č. 7 se pozměňuje takto:
a) články se opatřují nadpisy uvedenými v Příloze ke stávajícímu protokolu;
b) v článku 6 odst. 4 se slova „článku 63“ nahrazují slovy „článku 56“ a vkládá se nový odstavec 6 následujícího znění:

„6. Každý stát, jenž učinil prohlášení v souladu s odstavcem 1 nebo 2 tohoto článku, může kdykoliv později prohlásit jménem jednoho nebo více území, jichž se prohlášení týká, že uznává pravomoc Soudu přijímat stížnosti od jednotlivců, nevládních organizací nebo skupin jednotlivců podle ustanovení článku 34 Úmluvy ve vztahu k článkům 1 až 5 tohoto protokolu nebo ke kterémukoliv z nich.“;
c) odstavec 2 článku 7 se vypouští.
8. Protokol č. 9 se zrušuje.
Článek 3
1. Tento protokol je otevřen podpisu členským státům Rady Evropy, které podepsaly Úmluvu a které mohou vyjádřit svůj souhlas být jí vázány
a) podpisem bez výhrady ratifikace, přijetí nebo schválení; nebo
b) podpisem s výhradou ratifikace, přijetí nebo schválení, po kterém následuje ratifikace, přijetí nebo schválení.
2. Ratifikační listiny nebo listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u generálního tajemníka Rady Evropy.
Článek 4
Tento protokol vstoupí v platnost prvním dnem měsíce následujícího po uplynutí jednoho roku ode dne, kdy všechny strany Úmluvy vyjádřily svůj souhlas být vázány protokolem v souladu s ustanovením článku 3. Volby nových soudců se mohou uskutečnit a všechny další nezbytné kroky za účelem ustavení nového Soudu mohou být učiněny v souladu s ustanoveními tohoto protokolu počínaje dnem, kdy všechny strany Úmluvy vyjádřily svůj souhlas být vázány protokolem.
Článek 5
1. Funkční období soudců, členů Komise, vedoucího kanceláře a zástupce vedoucího kanceláře vyprší v den vstoupení tohoto protokolu v platnost, aniž by byla dotčena ustanovení odstavců 3 a 4 níže.
2. Stížnostmi, které k datu vstupu tohoto protokolu v platnost nebyly Komisí prohlášeny za přijatelné, se bude zabývat Soud v souladu s ustanoveními tohoto protokolu.
3. Stížnostmi, které k datu vstupu tohoto protokolu v platnost byly prohlášeny za přijatelné, se budou zabývat členové Komise v období jednoho roku poté. Veškeré stížnosti, jejichž posuzování nebylo ukončeno v uvedené lhůtě, budou předány Soudu, který se jimi bude zabývat jako stížnostmi přijatelnými v souladu s ustanoveními tohoto protokolu.
4. Co se týče stížností, k nimž Komise po vstoupení tohoto protokolu v platnost přijala zprávu v souladu s původním článkem 31 Úmluvy, tato zpráva se předá stranám, které nejsou oprávněny ji zveřejnit. V souladu s ustanoveními použitelnými před vstupem tohoto protokolu v platnost může být případ předán Soudu. Kolegium soudců Velkého senátu určí, zda jeden ze senátů nebo Velký senát o případu rozhodne. Rozhoduje-li o případu senát, jeho rozhodnutí je konečné. Případy, které nebyly předány Soudu, projedná Výbor ministrů v souladu s ustanoveními původního článku 32 Úmluvy.
5. Případy projednávané Soudem, které nebyly rozhodnuty ke dni vstupu tohoto protokolu v platnost, se předají Velkému senátu Soudu, který je projedná v souladu s ustanoveními tohoto protokolu.
6. Případy projednávané Výborem ministrů, které nebyly podle původního článku 32 Úmluvy uzavřeny ke dni vstupu tohoto protokolu v platnost, dokončí Výbor ministrů v souladu s tímto článkem.
Článek 6
Učinila-li Vysoká smluvní strana prohlášení, kterým uznává pravomoc Komise nebo jurisdikci Soudu podle původního článku 25 nebo 46 Úmluvy ve vztahu k věcem vzniklým nebo založeným na skutečnostech, jež se staly po takovém prohlášení, zůstane toto omezení v platnosti pro jurisdikci Soudu podle tohoto protokolu.
Článek 7
Generální tajemník Rady Evropy oznámí členským státům Rady:
a) každý podpis;
b) uložení každé ratifikační listiny nebo listiny o přijetí nebo schválení;
c) datum vstupu tohoto protokolu nebo kteréhokoliv jeho ustanovení v platnost v souladu s článkem 4;
d) každý jiný úkon, oznámení nebo sdělení týkající se tohoto protokolu.
Na důkaz tohoto níže podepsaní, kteří k tomu byli řádně zmocněni, podepsali tento protokol.
Dáno ve Štrasburku dne 11. května 1994, v angličtině a francouzštině, přičemž obě znění mají stejnou platnost, v jednom vyhotovení, které bude uloženo v archivu Rady Evropy. Jejich ověřené kopie zašle generální tajemník Rady Evropy všem členským státům Rady Evropy.

Příloha
Názvy článků, které budou včleněny do znění Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a protokolů k ní
Článek 1– Povinnost respektovat lidská právaČlánek 2– Právo na životČlánek 3– Zákaz mučeníČlánek 4– Zákaz otroctví a nucené práceČlánek 5– Právo na svobodu a osobní bezpečnostČlánek 6– Právo na spravedlivý procesČlánek 7– Zákaz trestu bez zákonaČlánek 8– Právo na respektování rodinného a soukromého životaČlánek 9– Svoboda myšlení, svědomí a náboženského vyznáníČlánek 10– Svoboda projevuČlánek 11– Svoboda shromažďování a sdružováníČlánek 12– Právo uzavřít manželstvíČlánek 13– Právo na účinné opravné prostředkyČlánek 14– Zákaz diskriminaceČlánek 15– Odstoupení od závazků v případě ohroženíČlánek 16– Omezení politické činnosti cizincůČlánek 17– Zákaz zneužití právČlánek 18– Ohraničení možnosti omezení práv* * *Článek 52– Žádost generálního tajemníkaČlánek 53– Ochrana zaručených lidských právČlánek 54– Pravomoci Výboru ministrůČlánek 55– Vyloučení jiného způsobu urovnání sporuČlánek 56– Územní působnostČlánek 57– VýhradyČlánek 58– VypovězeníČlánek 59– Podpis a ratifikaceProtokolČlánek 1– Ochrana vlastnictvíČlánek 2– Právo na vzděláníČlánek 3– Právo na svobodné volbyČlánek 4– Územní působnostČlánek 5– Vztah k ÚmluvěČlánek 6– Podpis a ratifikaceProtokol č. 4Článek 1– Zákaz uvěznění pro dluhČlánek 2– Svoboda pohybuČlánek 3– Zákaz vyhoštění státních občanůČlánek 4– Zákaz kolektivního vyhoštění cizincůČlánek 5– Územní působnostČlánek 6– Vztah k ÚmluvěČlánek 7– Podpis a ratifikaceProtokol č. 6Článek 1– Zákaz trestu smrtiČlánek 2– Trest smrti v době válkyČlánek 3– Zákaz odstoupeníČlánek 4– Zákaz výhradČlánek 5– Územní působnostČlánek 6– Vztah k ÚmluvěČlánek 7– Podpis a ratifikaceČlánek 8– Vstup v platnostČlánek 9– Úkoly depozitářeProtokol č. 7Článek 1– Procesní záruky týkající se vyhoštění cizincůČlánek 2– Právo na odvolání v trestních věcechČlánek 3– Odškodnění za nezákonné odsouzeníČlánek 4– Právo nebýt souzen nebo trestán dvakrátČlánek 5– Rovnost mezi manželiČlánek 6– Územní působnostČlánek 7– Vztah k ÚmluvěČlánek 8– Podpis a ratifikaceČlánek 9– Vstup v platnostČlánek 10– Úkoly depozitáře