wamaku/cz-esbirka-vydane-akty huggingface dataset:
51/1921 Sb.
Vyhláška ministerstva financí, že pozbyly platnosti úmluvy k zamezení dvojího zdanění, uzavřené mezi bývalým Rakouskem a Uhrami.

51.
Vyhláška ministerstva financí
ze dne 31. ledna 1921,
že pozbyly platnosti úmluvy k zamezení dvojího zdanění, uzavřené mezi bývalým Rakouskem a Uhrami.

Vzhledem k cirkulárnímu nařízení maďarského ministerstva financí ze dne 18. září 1920, čís. 18.101, kterým úmluvy o zamezení dvojího zdanění, uzavřené dne 8. října 1907 mezi finančními ministry bývalého Rakouska a Uher, byly dnem 3. listopadu 1918 počínajíc prohlášeny za neplatné, uvádí se na základě §u 285 zákona o osobních daních přímých ze dne 25. října 1896, č. 220 ř. z., ve znění novely ze dne 23. ledna 1914, č. 13 ř. z., u výkonu retorse ve všeobecnou známost, že úmluva II. o zamezení dvojího zdanění oněch podniků, které rozšiřují obchodní činnost na oba státy, a o některých jiných záležitostech z oboru daní přímých, uzavřená dne 8. října 1907 mezi finančními ministry bývalého Rakouska a Uher a schválená zákonem ze dne 30. prosince 1907, č. 278 ř. z., jakož i úmluva, jak nakládati při dani důchodové a uherské dani z kapitálových úroků a rent s úroky z cenných papírů, vydaných v druhém smluvním státě, uveřejněná vyhláškou bývalého rakouského ministerstva financí ze dne 31. prosince 1907, č. 9 ř. z. ex 1908, pozbývá v poměru mezi republikou Československou a nynějším maďarským státem dnem 3. listopadu 1918 počínajíc platnosti, a že tedy od tohoto dne v poměru k státu maďarskému platí pro obor daní přímých bezvýhradně všeobecná ustanovení, platná v republice Československé.
Současně pozbývají v poměru k maďarskému státu platnosti prováděcí nařízení k uvedeným úmluvám, uveřejněná výnosy bývalého rakouského ministerstva financí ze dne 31. prosince 1907, č. 10 a 11 ř. z. ex 1908, a výnos bývalého rakouského ministerstva financí ze dne 15. ledna 1918, č. 18 ř. z., jakož i veškerá jiná ustanovení, spočívající na zmíněných úmluvách.
Naproti tomu zůstávají úmluvy tyto, jakož i prováděcí nařízení k nim, v poměru mezi územím republiky Československé, ve kterém zákon o osobních daních přímých ze dne 25. října 1896, 220 ř. z., platí, a mezi Slovenskem a Podkarpatskou Rusí, kde platí dosud uherské zákony, i nadále v platnosti.

Ministr financí:
Dr. Engliš v. r.
160/1921 Sb.
Nařízení vlády republiky Československé o prodloužení opční lhůty stanovené v § 4, č. 4., ústavního zákona ze dne 9. dubna 1920, č. 236 Sb. z. a n.

160.
Nařízení vlády republiky Československé
ze dne 14. dubna 1921
o prodloužení opční lhůty stanovené v § 4, č. 4., ústavního zákona ze dne 9. dubna 1920, č. 236 Sb. z. a n
Na základě § 19 ústavního zákona ze dne 9. dubna 1920, č. 236 Sb. z. a n., se nařizuje:

§ 1.
Lhůta, ve které státní občané rakouští, kteří jsou jazykem a raçou Čechoslováky, mají právo optovati ve prospěch Československé republiky, prodlužuje se do 30. dubna 1921.
§ 2.
Ustanovení ústavního zákona ze dne 9. dubna 1920, č. 236 Sb. z. a n., a nařízení vládního ze dne 30. října 1920, č. 601 Sb. z. a n., zůstávají jinak nedotčena.
§ 3.
Nařízení toto nabývá účinnosti dnem vyhlášení a provede je ministr vnitra v dohodě s ministrem věcí zahraničních.

Černý v. r.
Dr. Popelka v. r.
Dr. Burger v. r.
Dr. Šusta v. r.
Husák v. r.
Dr. Beneš v. r.
Dr. Hotowetz v. r.
Dr. Procházka v. r.
Dr. Brdlík v. r.
Hanačík v. r.
Dr. Kovařík v. r.
Dr. Mičura v. r.
227/1921 Sb.
Vyhláška ministra průmyslu, obchodu a živností týkající se mimořádných opatření pro prioritní lhůty, stanovené v Pařížské smlouvě unijní k ochraně živnostenského vlastnictví ve prospěch příslušníků Spojených Států Amerických.

227.
Vyhláška ministra průmyslu, obchodu a živností
ze dne 3. května 1921,
týkající se mimořádných opatření pro prioritní lhůty, stanovené v Pařížské smlouvě unijní k ochraně živnostenského vlastnictví ve prospěch příslušníků Spojených Států Amerických.

Na základě § 1, odst. 3., nařízení ze dne 1. prosince 1915, č. 349 ř. z., týkajícího se mimořádných opatření pro prioritní lhůty stanovené v Pařížské smlouvě unijní k ochraně živnostenského vlastnictví vzhledem ke stavu válečnému, se prohlašuje, že se v republice Československé prodlužují prioritní lhůty, pokud tyto lhůty neuplynuly před 1. srpnem 1914, ve prospěch příslušníků Spojených Států Amerických až do 3. září 1921 včetně.

Ministr obchodu:
Dr. Hotowetz v. r.
255/1921 Sb.
Zákon, kterým se zavádí 24hodinové počítání času.

255.
Zákon ze dne 24. června 1921,
kterým se zavádí 24hodinové počítání času.
Národní shromáždění republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:

§ 1.
Pro službu vojenskou a pro podniky sloužící veřejné dopravě (železnice, paroplavbu, poštu, telegrafy, telefony a pod.) zavádí se počínaje dnem 1. června 1921 24hodinové počítání času tím způsobem, že hodiny počítají se od půlnoci k půlnoci.
§ 2.
Vláda se zmocňuje zavésti nařízením toto počítání času i v ostatních oborech života ve státě.
§ 3.
Zákon tento stává se ihned účinným a provedou jej všichni členové vlády.

T. G. Masaryk v. r.
Černý v. r.
Dr. Burger v. r.
Dr. Brdlík v. r.
Dr. Procházka v. r.
Dr. Šusta v. r.
Dr. Beneš v. r.
Dr. Gruber v. r
Dr. Popelka v. r.
Dr. Kovařík v. r.
Dr. Fatka v. r.
Husák v. r.
Dr. Hotowetz v. r.,
též za ministra Hanačíka.
Dr. Fajnor v. r.,
též za ministra Dra Mičuru.
280/1921 Sb.
Vyhláška ministerstva financí a ministerstva obchodu o úmluvě s říší Německou ze dne 17. prosince 1920, kterou se podle čl. 297. a 298. mírové smlouvy Versailleské uvolňují některé československé cenné papíry říšskoněmeckých příslušníků.

280.
Vyhláška ministerstva financí a ministerstva obchodu
ze dne 11. srpna 1921
o úmluvě s říší Německou ze dne 17. prosince 1920, kterou se podle čl. 297. a 298. mírové smlouvy Versailleské uvolňují některé československé cenné papíry říšskoněmeckých příslušníků.

1. Československá vláda neklade důrazu na to, aby byly podle nařízení říšskoněmecké vlády z 12. května 1920 (Německý říšský věstník a pruský státní věstník č. 102 z r. 1920) přihlášeny a zabaveny československé ukládací papíry, prioritní obligace a jiné pevně zúročitelné dlužní úpisy.
Toto prohlášení dává vláda československá jen potud, pokud jest podle smlouvy Versailleské oprávněna.
2. Československá vláda svoluje vůbec, aby uvolněny byly úrokové kupony a vylosované kusy československých ukládacích papírů, priorit a jiných pevně zúročitelných dlužních úpisů zabavené podle nařízení německé říšské vlády ze dne 12. května 1920.
Naproti tomu s uvolněním dividendových kuponů a vylosovaných kusů československých akcií souhlasí jen potud, pokud jejich splatnost po 12. květnu 1920 nastala a do konce roku 1920 nastane, avšak jen s podmínkou, že zabaveny zůstanou nevylosované akcie a jejich příště splatné dividendové kupony, jakož i požitkové listy, jež snad budou vydány za vylosované akcie.
Zvláště svoluje se, aby za uvedených podmínek uvolněny byly dividendové kupony Duchcovsko-Podmokelské a Ústecko-Teplické dráhy za rok 1919 a akcie posléze zmíněné společnosti, jež byly 1. července 1920 vylosovány.

Dr. Hotowetz v. r.,
též za ministra Hanačíka.
319/1921 Sb.
Vyhláška ministra školství a národní osvěty o právu Evangelické církve bratrské (Ochranovské církve bratrské) na užívání dalšího názvu „Jednota bratrská“

319.
Vyhláška ministra školství a národní osvěty
ze dne 31. července 1921
o právu Evangelické církve bratrské (Ochranovské církve bratrské) na užívání dalšího názvu „Jednota bratrská“.

Vyznání, uznanému nařízením bývalého rakouského ministra kultu a vyučování ze dne 30. března 1880, čís. 40 ř. z., pro obvod platnosti zákona ze dne 20. května 1874, čís. 68 ř. z., pode jménem „Evangelická církev bratrská“ nebo „Ochranovská církev bratrská“ a tudíž po rozumu čl. 2. zákona ze dne 28. října 1918, čís. 11 Sb. z. a n., nyní státně uznanému také pro tu část republiky Československé, kde zákon ten posud platí, přiznává se ve smyslu zákona toho užívání také dalšího názvu „Jednota bratrská“, s dosavadními jmény rovnocenného.

Dr. Šusta v. r.
364/1921 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí Československé republiky o přístupu Československé republiky k mezinárodní úmluvě o ochraně živnostenského vlastnictví, uzavřené dne 20. března 1883 v Paříži.

364.
Vyhláška ministra zahraničních věcí Československé republiky
ze dne 6. října 1921
o přístupu Československé republiky k mezinárodní úmluvě o ochraně živnostenského vlastnictví, uzavřené dne 20. března 1883 v Paříži.

Na základě článku 20. smlouvy mezi Čelnými mocnostmi spojenými a sdruženými a Československem, podepsané dne 10. září 1919 v Saint-Germain-en Laye, schválené Národním shromážděním dne 7. listopadu 1919 a ratifikované presidentem republiky dne 10. listopadu 1919, přistoupila Československá republika notou ministerstva zahraničních věcí ze dne 20. června 1919, doplněnou notou ze dne 8. srpna 1919, k mezinárodní úmluvě o ochraně živnostenského vlastnictví, uzavřené dne 20. března 1883 v Paříži mezi Belgií, Brasilií, Španělskem, Francií, Quatemalou, Italií, Nizozemskem, Portugalskem, Salvadorem, Srbskem a Švýcarskem; úmluva byla revidována 14. prosince 1900 v Bruselu a 2. června 1911 ve Washingtonu; touto revisí nahrazena byla původní úmluva ze dne 20. března 1883.
Úmluva byla vyhlášena v rakouském říšském zákoníku z roku 1913 pod č. 64. pod I. a ve Sbírce zákonů uherských jako zákonný článek VIII. z roku 1913.
Přístup Československé republiky potvrzen byl notou Švýcarské Federální Rady ze dne 5. září 1919 a nabyl mezinárodní působnosti dnem 5. října 1919.
Vyhlašuje se s tím, že po revisi washingtonské ze dne 2. června 1911 vázala úmluva tyto státy:
Německo, Rakousko-Uhersko, Belgii, Brasilii, Kubu, Dánsko a ostrovy Farörské, Dominiko, Španěly, Spojené státy americké, Francii s Alžírskem a koloniemi, Velkou Britanii, Italii, Japonsko, Mexiko, Norsko, Nizozemsko a Nizozemskou Indii, Portugaly s Azory a Madeirou, Švédsko, Švýcarsko, Tunis, Australii, Ceylon, Nový Zéland, Trinidad a Tobago, Maroko (francouzská država), Surinam a Curacao.
Přistoupily dále:
Polsko (10./11. 1919), Rumunsko (6./10. 1920), Jugoslavie (26./2. 1921).

Dr. Beneš v. r.
365/1921 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí republiky Československé o přístupu republiky Československé k mezinárodní úmluvě o registrování továrních a obchodních známek, uzavřené dne 14. dubna 1891 v Madridu.

365.
Vyhláška ministra zahraničních věcí republiky Československé
ze dne 6. října 1921
o přístupu republiky Československé k mezinárodní úmluvě o registrování továrních a obchodních známek, uzavřené dne 14. dubna 1891 v Madridu.

Na základě článku 20. smlouvy mezi Čelnými mocnostmi spojenými a sdruženými a Československem, podepsané dne 10. září 1919 v Saint-Germain-en Laye, schválené Národním shromážděním dne 7. listopadu 1919 a ratifikované presidentem republiky dne 10. listopadu 1919, přistoupila Československá republika notou ministra zahraničních věcí ze dne 20. června 1919, doplněnou notou ze dne 8. srpna 1919 k mezinárodní úmluvě o mezinárodním registrování továrních a obchodních známek, uzavřené dne 14. dubna 1891 v Madridu mezi Rakouskem, Uherskem, Belgií, Brasilií, Kubou, Španělskem, Francií, Italií, Mexikem, Nizozemskem, Portugalskem, Švýcarskem a Tunisem; úmluva byla revidována dne 14. prosince 1900 v Bruselu a 2. června 1911 ve Washingtoně; touto revisí nahrazena byla původní úmluva ze dne 14. dubna 1891.
Úmluva tato byla vyhlášena v rakouském říšském zákoníku z roku 1913 pod č. 64. pod II. a ve Sbírce zákonů uherských jako zákonný článek VIII. z roku 1913.
Přístup Československé republiky byl potvrzen notou Švýcarské Federální Rady ze dne 5. září 1919 a nabyl mezinárodní působnosti dnem 5. října 1919.
Vyhlašuje se s tím, že k úmluvě přistoupily tyto státy:
Surinam a Curacao (1./3. 1893), Maroko (30./7. 1917), Rumunsko (6./10. 1920) a Jugoslavie (26./2. 1921).

Dr. Beneš v. r.
371/1921 Sb.
Vyhláška ministra financí a ministra obchodu, kterou se rozšiřuje vyhláška ze dne 11. srpna 1921, č. 280 Sb. z. a n., o uvolnění některých československých cenných papírů říšskoněmeckým příslušníkům.

371.
Vyhláška ministra financí a ministra obchodu ze dne 29. září 1921,
kterou se rozšiřuje vyhláška ze dne 11. srpna 1921, č. 280 Sb. z. a n., o uvolnění některých československých cenných papírů říšskoněmeckým příslušníkům.

Důsledkem úmluvy s říší Německou ze dne 17. prosince 1920 svoluje vláda československá na žádost říšské vlády německé, aby uvolněny a vypláceny byly kupony a vylosované kusy československých akcií, pokud jejich splatnost po 12. květnu 1920 nastala a do konce roku 1921 nastane, avšak jen s podmínkou, že zabaveny zůstanou nevylosované akcie a jejich příště splatné dividendové kupony, jakož i požitkové listy, jež snad budou vydány za vylosované akcie.
Zvláště svoluje se, aby za uvedených podmínek uvolněny byly dividendové kupony Duchcovsko-Podmokelské a Ústecko-Teplické dráhy za rok 1920 a akcie posléze zmíněné společnosti, jež byly 1. července 1921 vylosovány.

L. Novák v. r.
A. Novák v. r.
372/1921 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí republiky Československé o „Prohlášení mezi Československem a Belgií o vzájemném sdělování si dat, vyplývajících z periodického sčítání lidu“.

372.
Vyhláška ministra zahraničních věcí republiky Československé
ze dne 19. října 1921
o „Prohlášení mezi Československem a Belgií o vzájemném sdělování si dat, vyplývajících z periodického sčítání lidu“.

Zástupci vlády republiky Československé a vlády Jeho Veličenstva krále Belgů podepsali dne 18. dubna 1921 v Bruselu „Prohlášení o vzájemném sdělování si dat, vyplývajících z periodického sčítání lidu“ (Déclaration concernant la communication réciproque de renseignements fournis par les recensements périodiques de la population).
Ministerská rada republiky Československé schválila toto Prohlášení ve schůzi dne 25. srpna 1921.
Vyhlašuje se s tím, že Prohlášení nabývá platnosti desátého dne po uveřejnění v Úředním listu republiky Československé.

Dr. Beneš v. r.
504/1921 Sb.
Zákon, kterým se upravuje povinnost vrátiti nebo vydati věci movité pro státy oprávněné k jich požadování.

504.
Zákon ze dne 20. prosince 1921,
kterým se upravuje povinnost vrátiti nebo vydati věci movité pro státy oprávněné k jich požadování.
Národní shromáždění republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:

§ 1.
Držitelé věcí movitých, které stát československý jest povinen (— na základě jím uzavřených mírových smluv, ukončujících světovou válku, a mezinárodních smluv, které směřují k jejich provedení nebo jsou v souvislosti s nimi —) vrátiti nebo vydati jinému státu, jsou povinni vydati ony věci státu československému podle ustanovení tohoto zákona, bude-li oprávněný stát žádati jich vrácení nebo vydání.
§ 2.
(1) Za věci vydané poskytnouti jest zpravidla náhradu.
(2) Nabyl-li kdo věci bezprávně anebo mohl-li při náležité opatrnosti věděti, že věci bylo nabyto bezprávně, nemá nároku na náhradu.
(3) Jde-li o věci, jichž jest k dalšímu provozování živnosti nebo podniku nezbytně třeba, budiž dbáno toho, aby provoz podniku vydáním věci netrpěl.
(4) Nevyhověl-li držitel povinnosti přihlašovací podle § 3 tohoto zákona, budiž mu náhrada — má-li na ni nárok — vyměřena částkou o třetinu nižší. Mimo to bude povinen nahraditi veškeré útraty celého řízení, vzešlé opomenutím přihlášky.
(5) Náhrada za odvedené výrobní prostředky bude vyplacena pouze na opatření náhradních prostředků výrobních.
§ 3.
Vláda se zmocňuje, aby pro věci podle § 1 požadované stanovila nařízením povinnost jejich držitelů přihlásiti je k soupisu ve stanovené lhůtě a aby vydala zákaz jejich vývozu.
§ 4.
Držitelé věcí, o kterých lze z okolností známých příslušným úřadům míti za to, že spadají pod ustanovení § 3, jsou povinni dovoliti úředním orgánům přístup do místností nebo na pozemky, kde tyto věci jsou, dovoliti prohlídku a zjištění jejich totožnosti a předložiti doklady o jejich nabytí. K této prohlídce možno přibrati bývalé držitele nebo jejich nástupce neb zástupce.
§ 5.
(1) O povinnosti k vydání věci rozhodne s konečnou platností politický úřad II. stolice po vyšetření, k němuž může zmocniti politický úřad I. stolice. Výkon nálezu o vydání věci náleží politickému úřadu I. stolice.
(2) O výši náhrady rozhodne okresní soud, v jehož obvodu věc leží, v řízení nesporném, vyslechna znalce.
§ 6.
Porušení povinností uložených v tomto zákoně a v nařízeních vydaných na jeho základě trestají úřady politické I. stolice pokutou do 20.000 Kč a v případě nedobytnosti vězením do 1 měsíce bez újmy následků uvedených v § 2, odst. 4.
§ 7.
Vláda se zmocňuje, aby nařízením vydala podrobnější předpisy o řízení podle tohoto zákona a o vyměření náhrady podle obdoby zákonů o vyvlastnění.
§ 8.
Zákon tento nabývá účinnosti dnem vyhlášení. Provedením jeho se pověřují ministři věcí zahraničních, vnitra, spravedlnosti a financí v dohodě se zúčastněnými ministry.

T. G. Masaryk v. r.
Dr. Beneš v. r.
Černý v. r.
Dr. Dolanský v. r.
A. Novák v. r.
21/1922 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o přístupu Československé republiky k mezinárodní úmluvě, aby byl zlepšen osud raněných a nemocných při armádách v poli.

21.
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 18. ledna 1922
o přístupu Československé republiky k mezinárodní úmluvě, aby byl zlepšen osud raněných a nemocných při armádách v poli.

Na základě usnesení ministerské rady ze dne 23. dubna 1919 přistoupila Československá republika notami ministra zahraničních věcí ze dne 15. září 1919 a československého vyslanectví v Bernu ze dne 17. listopadu 1919, zaslanými Spolkové Radě Švýcarské, k mezinárodní úmluvě, aby byl zlepšen osud raněných a nemocných při armádách v poli, uzavřené dne 6. července 1906 v Ženevě mezi Německem, Argentinou, Rakousko-Uherskem, Belgií, Bulharskem, Chilí, Čínou, Kongem, Koreou, Dánskem, Španělskem, Spojenými Státy Americkými, Spoj. Státy Brasilskými, Spoj. Státy Mexickými, Francií, Velkou Britanií a Irskem, Řeckem, Guatemalou, Hondurasem, Italií, Japonskem, Lucemburskem, Černou Horou, Norskem, Nizozemskem, Peru, Persií, Portugalskem, Rumunskem, Ruskem, Srbskem, Siamem, Švédskem, Švýcarskem a Uruguayem, vyhlášené v rak. říšském zákoníku z r. 1911 pod č. 191 a ve Sbírce zákonů uherských z r. 1911 zák. čl. XX.
Přístup byl potvrzen cirkulární notou Švýcarské Spolkové Rady ze dne 4. května 1921 a nabyl mezinárodní působnosti dnem 1. prosince 1920.
Vyhlašuje se s tím, že úmluvou jsou vázány tyto státy:
Československo, Německo, Spojené Státy Americké, Argentina, Rakousko, Belgie, Brasilie, Bulharsko, Chile, Čína, Kolumbie, Costa-Rica, Kuba, Dánsko, Španělsko, Finsko, Francie, Velká Britanie a Irsko, Řecko, Guatemala, Haiti, Honduras, Maďarsko, Italie, Japonsko, Lucemburk, Mexiko, Černá Hora, Nicaragua, Norsko, Paraguay, Nizozemsko, Peru, Persie, Polsko, Portugalsko, Rumunsko, Rusko, Salvador, Srbsko, Siam, Švédsko, Švýcarsko, Turecko, Uruguy a Venezuela.

Dr. Beneš v. r.
35/1922 Sb.
Zákon, kterým se mění § 17 zákona ze dne 25. února 1919, č. 84 Sb. z. a n., o finanční kontrolní komisi Národního shromáždění.

35.
Zákon ze dne 25. ledna 1922,
kterým se mění § 17 zákona ze dne 25. února 1919, č. 84 Sb. z. a n., o finanční kontrolní komisi Národního shromáždění.
Národní shromáždění republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:

§ 1.
Právy a úkoly kontrolní komise Národního shromáždění, podle § 17 zákona ze dne 25. února 1919, č. 84 Sb. z. a n., o okolkování bankovek a soupisu jmění, pověřuje se komise volená podle § 1 zákona z 8. dubna 1920, č. 309 Sb. z. a n., ku kontrole dávky z majetku a z přírůstku na majetku.
Úkol komise rozšiřuje se na opatření, jež učiněna byla nebo budou též podle zákonů ze dne 20. března 1919, č. 143 Sb. z. a n., a ze dne 11. června 1919, č. 327 Sb. z. a n., o povinné nabídce cizích valut a pohledávek na cizí měnu, ze dne 10. dubna 1919, č. 187 Sb. z. a n., o úpravě oběhu a správy platidel, a ze dne 27. června 1919, č. 369 Sb. z. a n., o soupisu nemovitostí.
§ 2.
Zákon tento nabývá účinnosti dnem vyhlášky. Provésti jej ukládá se ministrům vnitra a financí.

T. G. Masaryk v. r.
Dr. Beneš v. r.
Černý v. r.
A. Novák v. r.
95/1922 Sb.
Vyhláška ministra financí a ministra obchodu, kterou se rozšiřují vyhlášky ze dne 11. srpna 1921, č. 280 Sb. z. a n., a ze dne 29. září 1921, č. 371 Sb. z. a n., o uvolnění některých československých cenných papírů říšskoněmeckým příslušníkům.

95.
Vyhláška ministra financí a ministra obchodu
ze dne 7. února 1922,
kterou se rozšiřují vyhlášky ze dne 11. srpna 1921, č. 280 Sb. z. a n., a ze dne 29. září 1921, č. 371 Sb. z. a n., o uvolnění některých československých cenných papírů říšskoněmeckým příslušníkům.

Podle úmluvy s říší německou ze dne 13. a 14. ledna 1922 svoluje vláda československá, aby byly uvolněny dividendové kupony a slosované kusy akcií československých společností, pokud jejich splatnost po 31. prosinci 1921 nastala neb do konce března 1922 ještě nastane, s podmínkou, že uzávěra kusů a dividendových kuponů, stanovená nařízením říšské vlády německé z 12. května 1920, jichž splatnost nastane později, zůstane v platnosti, a že budou závěrou postiženy požitkové listy nebo jiné cenné papíry, pokud vydány budou na místo slosovaných akcií.

L. Novák v. r.
A. Novák v. r.
101/1922 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o smlouvách a úmluvách světového spolku poštovního, sjednaných v Madridě 30. listopadu 1920.

101.
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 11. března 1922
o smlouvách a úmluvách světového spolku poštovního, sjednaných v Madridě 30. listopadu 1920.

Na základě usnesení ministerské rady z 9. září 1921 ratifikoval president republiky ratifikační listinou ze dne 23. listopadu 1921 smlouvy a úmluvy světového spolku poštovního sjednané v Madridě dne 30. listopadu 1920 mezi Německem, Spojenými Státy americkými, ostrovy Filipinskými, ostatními ostrovními državami Spojených Států amerických, republikou argentinskou, Rakouskem, Belgií a belgickou osadou na Kongu, Bolivií, Brasilií, Bulharskem, Chile, Čínou, republikou kolumbijskou, republikou Costa-Rica, republikou kubskou, Dánskem, republikou dominikánskou, Egyptem, Ecuadorem, Španělskem a osadami španělskými, Ethiopií, Finskem, Francií, Alžírskem, francouzskými osadami a chráněnými územími v Indočíně, souborem ostatních osad francouzských, Velkou Britanií a jednotlivými dominii, osadami a chráněnými územími britskými, Britskou Indií, Spolkem australským, Kanadou, Novým Zélandem, Spolkem jihoafrickým, Řeckem, Guatemalou, republikou haitskou, republikou honduraskou, Maďarskem, Islandem, Italií a italskými osadami, Japanem, Chosenem, souborem ostatních závislých území japonských, republikou liberijskou, Lucemburkem, Marokem (mimo pásmo španělské), Marokem (pásmem španělským), Mexikem, Nicaraguou, Norskem, republikou panamskou, Paraguayem, Nizozemím, Nizozemskou Indií, nizozemskými osadami v Americe, Peru, Persií, Polskem, Portugalskem, portugalskými osadami v Africe, v Asii a v Oceanii, Rumunskem, Ruskem, republikou sanmarinskou, Salvadorem, Sárským územím, královstvím Srbů, Chorvatů a Slovinců, královstvím siamským, Švédskem, Švýcarskem, Československem, Tunisem, Tureckem, Uruguayem a Spojenými Státy venezuelskými.
Ratifikační listina byla složena v archivu španělské vlády dne 11. ledna 1922.
Text smluv a úmluv světového spolku poštovního sjednaných v Madridě 30. listopadu 1920 s příslušnými řády prováděcími byl uveřejněn ve Věstníku ministerstva pošt a telegrafů č. 58 ze dne 23. prosince 1921.
Smlouvy a úmluvy tyto vstoupily v platnost 1. ledna 1922.
Vyhlašuje se s tím, že úmluvou jsou vázány tyto státy:
Německo, Rakousko, Belgie s belgickou osadou na Kongu, Španělsko s osadami španělskými, Portugalsko s portugalskými osadami v Africe, v Asii a v Oceanii, Švédsko, Francie s Alžírem, francouzskými osadami a chráněnými územími v Indočíně a souborem ostatních osad francouzských, Velká Britanie s jednotlivými dominii, osadami a chráněnými územími britskými, Britskou Indií, Spolkem australským, Kanadou, Novým Zélandem a Spolkem jihoafrickým, Uhry, Japonsko se souborem ostatních závislých území japonských, Norvéžsko, Nizozemsko s Nizozemskou Indií a nizozemskými osadami v Americe, království Srbů, Chorvatů a Slovinců, Finsko, Egypt, Čína a Švýcarsko.

Dr. Beneš v. r.