140/1928 Sb.
Mezinárodní úmluva o přepravě zboží po železnicích.

140.
Mezinárodní úmluva
o přepravě zboží po železnicích.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ,
NĚMECKA, RAKOUSKA, BELGIE, BULHARSKA, DÁNSKA, SVOBODNÉHO
MĚSTA GDANSKA, ŠPANĚLSKA, ESTONSKA, FINSKA, FRANCIE, ŘECKA,
MAĎARSKA, ITALIE, LOTYŠSKA, LITVY, LUCEMBURSKA, NORSKA,
NIZOZEMÍ, POLSKA, PORTUGALSKA, RUMUNSKA, KRÁLOVSTVÍ SRBŮ,
CHORVATŮ A SLOVINCŮ, ŠVÉDSKA A ŠVÝCARSKA
BYLA SJEDNÁNA TATO ÚMLUVA S PŘÍLOHAMI I., II., III., IV., V., VI., VII.
A PROTOKOLEM:


(Překlad.)
Mezinárodní úmluva
o přepravě zboží po železnicích.
(M. Ú. Z.)
sjednaná mezi Německem, Rakouskem, Belgií, Bulharskem, Dánskem, svobodným městem Gdanskem, Španělskem, Estonskem, Finskem, Francií, Řeckem, Maďarskem, Italií, Lotyšskem, Litvou, Lucemburskem, Norskem, Nizozemím, Polskem, Portugalskem, Rumunskem, královstvím Srbů, Chorvatů a Slovinců, Švédskem, Švýcarskem a Československem.
Vlády shora vyjmenovaných států, shledavše nutným, aby provedeny byly četné změny na Mezinárodní úmluvě o přepravě zboží po železnicích ze 14. října 1890, pozměněné 16. července 1895, 16. června 1898 a 19. září 1906, které se účastní většina jich,
rozhodly se sjednati novou Úmluvu o přepravě zboží po železnicích, jejímž základem jest návrh, který ve společné dohodě daly vypracovati a který jest obsažen v protokolu, podepsaném 8. června 1923 v Bernu, a jmenovaly svými plnomocníky:
Německo:
pana Eduarda Hoffmanna,
chargé d’affaires ve Švýcarsku.
Rakousko:
Jeho excelenci pana Leo di Pauliho,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Belgie:
Jeho excelenci pana Ferdinanda Peltzera,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Bulharsko:
pana Dimitrije Mikoffa,
chargé d’affaires ve Švýcarsku.
Dánsko:
Jeho excelenci pana Andrease de Oldenburga,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Svobodné město Gdansko:
Jeho excelenci pana Jana de Modzelewskiho,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra polského ve Švýcarsku.
Španělsko:
Jeho excelenci pana Emilia de Palacios y Fau,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Estonsko:
Pana Karla Menninga,
chargé d’affaires v Německu a ve Švýcarsku.
Finsko:
Pana Urho Toivola,
ředitelé finského sekretariátu u Společnosti národů.
Francie:
Jeho excelenci pana Henri Allizé,
velvyslance ve Švýcarsku,
pana Maurice Sibille,
poslance,
pana Clémenta Colsona,
vicepresidenta státní rady.
Řecko:
Pana Vassili Dendramise,
chargé d'affaires ve Švýcarsku.
Maďarsko:
Pana Félixe Parchera de Terjékfalva,
chargé d’affaires ve Švýcarsku.
Italie:
Jeho excelenci pana Carla Garbasse,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Lotyšsko:
Jeho excelenci pana Oskara Voita,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra v Německu a ve Švýcarsku.
Litva:
Jeho excelenci pana Václava Sidzikauskasa,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra v Německu, chargé d’affaires ve Švýcarsku.
Lucembursko:
Pana Antonína Leforta,
státního radu, prvního vládního komisaře pro železnice.
Norsko:
Jeho excelenci pana Jana Irgense,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra v Italii a ve Švýcarsku.
Nizozemí:
Jeho excelenci pana Viléma I. Doude van Troostwijka,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Polsko:
Jeho execlenci pana Jana de Modzelewskiho,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Portugalsko:
Jeho excelenci pana Antonína M. B. Ferreira,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Rumunsko:
Jeho excelenci pana Mikuláše Petresco-Comnène,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
Jeho excelenci pana Milutina Jovanoviče,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Švédsko:
Jeho excelenci pana barona Jonáše M. Alströmera,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra ve Švýcarsku.
Švýcarsko:
Pana Giuseppe Motta,
spolkového radu, přednostu politického spolkového departement.
Československo:
Pana Otakara Lankaše,
přednostu departement ministerstva železnic.
Tito v přítomnosti a za účasti pana Jana Morize, zástupce vládní komise Saarského území,
sdělivše si své plné moci, jež byly shledány v dobré a náležité formě, dohodli se o těchto článcích:
ODDÍL PRVNÍ.
Věc a rozsah Úmluvy.
Článek první.
Železnice a přepravy, pro které platí Úmluva.
§ 1. Tato Úmluva platí pro všechny zásilky zboží, podané přímým nákladním listem ku přepravě po území nejméně dvou smluvních států a přepravované výlučně po tratích, zapsaných v seznamu, sestaveném podle článku 58 této Úmluvy.
§ 2. Úmluva tato však neplatí:
1. Pro zásilky, jejichž stanice odesílací a stanice určení leží na území téhož státu a které územím druhého státu jen procházejí:
a) když trati průvozní jsou v provozu železnice státu odesílacího;
b) i když trati průvozní nejsou v provozu železnice státu odesílacího, jestliže zúčastněné železnice sjednaly zvláštní úmluvy, podle kterých přepravované zásilky nejsou považovány za mezinárodní.
2. Pro zásilky mezi stanicemi dvou států sousedních, koná-li se celá přeprava po železnicích jednoho z těchto států, jestliže odesilatel volbou vzorce nákladního listu žádá za použití vnitřního řádu, platného pro tyto železnice, a jestliže žádný z těchto států tomu neodporuje.
Článek 2.
Účast jiných podniků než železnic.
§ 1. Kromě železnic mohou býti zapsány v seznamu, zmíněném v článku prvním, trati s pravidelným provozem automobilním nebo plavebním, které doplňují přepravu železniční a na kterých se koná mezinárodní přeprava pod odpovědností buď jednoho ze smluvních států nebo jedné železnice, zapsané v seznamu.
§ 2. Pro podniky, které provozují přepravu na těchto tratích, platí všechny závazky a všechna práva plynoucí pro železnice z této Úmluvy, s výhradou odchylek, nutně vyplývajících z různosti přepravy. Tyto odchylky nesmějí však měniti předpisů o ručení, stanovených touto Úmluvou.
§ 3. Každý stát, který si přeje, aby byla zapsána v seznamu jedna z tratí, o nichž je řeč v § 1, musí se vhodným způsobem postarati o to, aby odchylky, zmíněné v § 2, byly uveřejněny týmž způsobem jako tarify.
Článek 3.
Předměty vyloučené z přepravy.
S výhradou odchylek, stanovených § 2 článku 4, jsou vyloučeny z přepravy za podmínek této Úmluvy:
1. předměty, jejichž přeprava jest vyhrazena správě poštovní, třeba jen na jediném státním území, přes které zásilka má býti přepravována;
2. předměty, jež svými rozměry, svou vahou nebo svou úpravou by se nehodily k žádané přepravě vzhledem k zařízením nebo provozním prostředkům třeba jen jediné ze zúčastněných železnic;
3. předměty, jejichž přeprava je zakázána podle zákonných ustanovení neb opatření, učiněných z důvodů veřejného pořádku, třeba jen v jediném ze zúčastněných států;
4. kromě výjimek, uvedených v Příloze I k této Úmluvě:
A. látky, které mohou vybuchnouti, a to:
a) trhaviny a střeliviny;
b) munice;
c) zápalné látky a tělesa ohňostrojná;
d) stlačené, zkapalněné nebo pod tlakem rozpuštěné plyny;
e) látky vyvíjející ve styku s vodou zápalné nebo hoření podporující plyny.
Látky, jichž se neužívá ani ke střelbě ani k trhání, nejsou výbušinami podle této Úmluvy, jestliže výbuch nemůže býti způsoben ohněm a nejsou-li k úderu nebo tření citlivější než dinitrobenzol;
B. látky samozápalné;
C. látky odpor vzbuzující nebo zapáchající.
Článek 4.
Předměty podmínečně ku přepravě připuštěné.
§ 1. Předměty níže uvedené jsou připuštěny ku přepravě s mezinárodním nákladním listem za těchto podmínek:
1. předměty uvedené v Příloze I k této Úmluvě jsou připuštěny za podmínek tam stanovených;
2. mrtvoly jsou připuštěny ku přepravě za těchto podmínek:
a) přepravují se jako rychlé zboží pod dozorem průvodce, ačli není dovoleno je přepravovati jako nákladní zboží nebo bez doprovodu na všech železnicích, na přepravě zúčastněných;
b) přepravné musí býti zaplaceno při podeji;
c) pro přepravu platí zákony a policejní nařízení každého státu, ačli není upravena zvláštními úmluvami mezi více státy;
3. železniční vozidla jedoucí na vlastních kolech jsou připuštěna jen tehdy, zjistí-li jedna železnice, že vozidlo jest způsobilé k jízdě a osvědčí-li to záznamem na vozidle nebo zvláštním průkazem; lokomotivy, tendry a motorové vozy musí býti kromě toho doprovázeny odborným zřízencem, kterého dá odesilatel, hlavně proto, aby obstarával mazání;
4. živá zvířata jsou připuštěna za těchto podmínek:
a) zásilky živých zvířat musí býti doprovázeny průvodcem, kterého dá odesilatel, pokud nejde o malá zvířata, podaná ku přepravě v klecích, bednách, koších atd. dobře uzavřených; doprovod není však nutný, jsou-li stanoveny výjimky přímými mezinárodními tarify neb ujednáními mezi železnicemi;
b) odesilatel musí zachovati policejně-veterinární předpisy států odesílacího, určení a průvozního. Jest povinen za tím účelem opatřiti všechny nutné průvodní listiny;
5. předměty, jichž nakládání nebo přeprava by způsobovala podle uvážení odesílací železnice zvláštní obtíže vzhledem k zařízením nebo provozním prostředkům jedné nebo několika zúčastněných železnic, jsou připuštěny jen za zvláštních podmínek, jež jest nutné stanoviti pro každý případ.
§ 2. Dva nebo více smluvních států mohou sjednati zvláštními dohodami buď, že jisté předměty, vyloučené podle této Úmluvy, budou připuštěny k mezinárodní přepravě mezi těmito státy za jistých podmínek anebo, že předměty, uvedené v Příloze I. budou připuštěny za podmínek méně přísných.
Železnice mohou též vhodnými tarifními ustanoveními buď připustiti ku přepravě jisté předměty z přepravy vyloučené, nebo zavésti méně přísné podmínky pro přepravu předmětů podmínečně připuštěných.
Článek 5.
Přepravní povinnost železnice.
§ 1. Každá železnice, pro kterou platí tato Úmluva, je povinna vykonati podle jejích podmínek každou přepravu zboží, které je připuštěno podle této Úmluvy, pokud:
a) odesilatel vyhoví předpisům Úmluvy;
b) přeprava je možná pravidelnými prostředky přepravními;
c) přepravě nebrání okolnosti, kterých železnice nemohla odvrátiti a které zdolati nebylo v její moci.
§ 2. Železnice není povinna přijímati předměty, které mohou býti nakládány, překládány nebo vykládány jen zvláštními zařízeními leč, jsou-li ve stanicích, ve kterých tyto úkony mají býti vykonány, taková zařízení.
§ 3. Železnice není povinna přijímati leč zásilky, jejichž přeprava může býti vykonána neprodleně; předpisy platné ve stanici odesílací stanoví případy, ve kterých tato stanice jest povinna vzíti zatím na sklad zásilky, které nevyhovují této podmínce.
§ 4. Zásilky musí býti vypraveny v pořadí, v jakém byly přijaty ku přepravě, vyjma případy uvedené v následujícím paragrafu.
§ 5. Jestliže veřejný zájem nebo nutkavé potřeby provozní toho vyžadují, může příslušný úřad ustanoviti, aby
a) provoz byl zastaven úplně nebo z části;
b) určité zásilky byly vyloučeny nebo připuštěny jen za určitých podmínek;
c) určité zásilky požívaly přednostního práva.
Tato opatření musí býti oznámena veřejnosti.
Každá železnice může odmítnouti zásilky, jejichž přepravě by bránila takováto omezení.
§ 6. Každé přestoupení ustanovení tohoto článku zakládá nárok na náhradu způsobené škody.
ODDÍL II.
Smlouva přepravní.
KAPITOLA PRVNÍ.
Úprava a podmínky přepravní smlouvy.
Článek 6.
Obsah a úprava nákladního listu.
§ 1. Odesilatel jest povinen předložiti pro každou mezinárodní zásilku, pro kterou platí tato Úmluva, nákladní list podle vzorce, který je obsažen v Příloze II k Úmluvě.
Tiskopisy nákladního listu musí býti tištěny na psacím papíře bílém, pevném; pro rychlé zboží mají na hořejším i dolejším okraji červenou pásku nejméně 1 cm širokou, na líci i na rubu.
§ 2. Mezinárodní tarify nebo dohody mezi železnicemi ustanovují, v jakém jazyku musí býti vytištěny tiskopisy nákladních listů. Není-li ustanovení tarifních nebo dohod, musí býti tiskopisy vytištěny v jednom z oficiálních jazyků státu odesílacího; musí však kromě toho míti text francouzský nebo německý neb italský a mohou obsahovati překlady, uznané za účelné v jiných jazycích.
Údaje odesilatele v nákladním listu musí býti vždy sepsány v jednom z oficiálních jazyků státu odesílacího. Jaké překlady jsou nutné, určí mezinárodní tarify nebo zvláštní dohody mezi železnicemi. Není-li tomu tak, jest odesilatel povinen připojiti překlad francouzský nebo německý neb italský.
§ 3. Části tiskopisu, orámované silnými čarami, musí vyplniti železnice, ostatní odesilatel. Odesilatel musí přeškrtnouti sloupce, které nevyplní.
§ 4. Volba tiskopisu nákladního listu bílého nebo tiskopisu s červenými páskami naznačuje, zda zboží má býti přepravováno jako zboží nákladní nebo rychlé. Jest nepřípustné žádati, aby byla zásilka přepravována po jedné části trati jako rychlé zboží a po druhé části jako nákladní zboží, leda že by to dovolovala zvláštní dohoda mezi všemi zúčastněnými železnicemi.
§ 5. Nákladní listy, v nichž bylo přepisováno nebo škrabáno, nejsou přípustny. Škrtání je dovoleno jen tehdy, potvrdí-li je odesilatel svým podpisem a, jde-li o počet neb o váhu kusů, zapíše-li opravené množství též slovy.
§ 6. Údaje v nákladním listu musí býti napsány nebo vytištěny nesmazatelně.
Povinné jsou tyto údaje:
a) místo a den sepsání nákladního listu;
b) název odesílací železnice;
c) název železnice určení a stanice určení, se všemi nutnými bližšími údaji, aby bylo zabráněno záměně mezi různými stanicemi téhož místa nebo místa, které má stejné jméno nebo jméno podobné;
d) jméno a bydliště příjemcovo. Jako příjemce lze označiti pouze jedinou osobu, firmu nebo společnost. Označiti stanici nebo přednostu stanice určení jako příjemce jest přípustné jen tehdy, dovoluje-li to výslovně příslušný tarif. Adresy, které neudávají jména příjemcova, jako „na řád ............“ nebo „držiteli duplikátu nákladního listu“ nejsou přípustné;
e) označení obsahu zboží, údaj váhy neb obdobný údaj, podle předpisů železnice odesílací, a mimo to při zásilkách kusových počet, popis obalu, znamení a čísla kusů, a u zásilek, které má nakládati odesilatel, řadu, číslo a vlastnickou značku vozu. Zboží musí býti označeno takto: zboží uvedené v Příloze I. názvem jemu tam daným; zboží jmenované v roztřídění zboží nebo v tarifu, názvem, jímž jest tam označeno; ostatní zboží názvy obchodně obvyklými.
Nestačí-li místo, určené pro označení zboží v nákladním listu, musí býti zboží označeno na vložkách, pečlivě k nákladnímu listu připevněných a odesilatelem podepsaných;
f) podrobný výpočet průvodních listin, vyžadovaných úřady celními, berními, finančními nebo policejními a jinými úřady správními, jež jsou přiloženy k nákladnímu listu nebo jež jsou podle poznámky uloženy v určité stanici;
g) podpis odesilatele jménem nebo firmou, jakož i přesný údaj jeho bydliště a, přeje-li si toho, adresu telegramní a telefonní. Dovolují-li to zákony a řády, platné ve stanici odesílací, může býti podpis vytištěn nebo nahrazen razítkem odesilatelovým. Jako odesilatel smí v nákladním listu býti označena pouze jediná osoba, firma nebo společnost.
Kromě toho může nákladní list obsahovati tyto údaje:
h) záznam „na dráze (na přihlášku)“ nebo záznam „dodati do domu“, je-li tento způsob dodání zaveden ve stanici určení (článek 16 § 2.). Látky, které mohou vybuchnouti nebo samozápalné látky (viz Přílohu I) nemohou býti adresovány „na dráze“;
i) žádost za použití tarifů, zejména tarifů speciálních nebo výjimečných podle článku 11, § 10 a článku 34;
k) částku zájmu na dodání, opověděného podle článku 35;
l) údaj poplatků, které odesilatel chce zaplatiti podle ustanovení článku 17;
m) částku dobírky, váznoucí na zboží, a záloh, které by železnice povolila, jak řečeno v článku 19;
n) navrženou přepravní cestu a stanice, kde má býti vykonáno řízení celní nebo berní, jakož i prohlídky, požadované finančními nebo policejními a jinými úřady správními;
o) označení zmocněnce podle článku 15.
§ 7. Jiná prohlášení v nákladním listu smějí býti uváděna jen tehdy, předpisují-li je zákony a řády některého státu a neodporují-li této Úmluvě.
Jest zakázáno nahrazovati nákladní list jinými listinami nebo připojovati jiné doklady než ty, které tato Úmluva dovoluje. Předpisují-li to však zákony a řády, platné ve stanici odesílací, musí odesilatel kromě nákladního listu sepsati listinu, určenou k tomu, aby železnici zůstala jako důkaz o smlouvě přepravní.
§ 8. Jest zakázáno podati jedním nákladním listem předměty, které nemohou býti naloženy pohromadě bez závady a bez porušení předpisů celních, berních, finančních, policejních nebo jiných úřadů správních.
§ 9. Zboží, které má nakládati a vykládati odesilatel a příjemce, musí býti podáno zvláštními nákladními listy, v nichž není žádný předmět, jehož nakládání nebo vykládání náleží železnici.
Zvláštními nákladními listy musí rovněž býti podávány předměty, označené v článku 4.
§ 10. Jeden nákladní list smí zníti pouze na náklad jednoho vozu s výhradou předmětů nedělitelných, pro něž je třeba více než jednoho vozu. Toto ustanovení však neplatí, jestliže zvláštní předpisy, jichž jest použíti pro příslušnou přepravu, nebo tarify dovolují vypraviti po celé přepravní cestě několik vozů týmž nákladním listem.
§ 11. Odesilatel smí vepsati dole na rubu nákladního listu, avšak jen jako pouhou zprávu pro příjemce a bez závaznosti a odpovědnosti pro železnici tyto údaje:
„Zásilka N-a“
„Z rozkazu N-a“
„K disposici N-a“
„K další přepravě N-u“
„Pojištěno u N-a“
„Pro loď N.“
„Z lodi N.“
„K vývozu do N.“
Každý z těchto údajů musí se vztahovati na celou zásilku.
Článek 7.
Ručení za údaje v nákladním listu. Přirážky k dovoznému. Jak jest si počínati při přetěži.
§ 1. Odesilatel ručí za správnost svých údajů a prohlášení v nákladním listu; stihnou jej všechny důsledky toho, jsou-li tato prohlášení neb údaje nesprávné, nepřesné, neúplné nebo jsou-li napsány jinde, než na místě k tomu určeném.
§ 2. Železnice jest oprávněna kdykoliv přezkoumati, souhlasí-li zásilka s údaji nákladního listu. K přezkoumání budiž pozván odesilatel nebo příjemce, koná-li se ve stanici odesílací nebo ve stanici určení. Nedostaví-li se zájemce, nebo koná-li se přezkoumání na cestě a není-li tu jiných zákonných předpisů nebo řádů v zemi, kde přezkoumání se koná, jest nutné je vykonati v přítomnosti dvou svědků, cizích dráze. Nesouhlasí-li zásilka s údaji nákladního listu, váznou na zboží výdaje, způsobené přezkoumáním, nebyly-li zaplaceny na místě.
§ 3. Zákony a řády každého státu stanoví podmínky, za kterých železnice má právo nebo povinnost zjistiti nebo přezkoumati váhu zboží nebo počet kusů, jakož i skutečnou vlastní váhu vozu.
§ 4. Váží-li se náklady vozové na kolejové váze, určí se váha tak, že se odečte vlastní váha napsaná na voze od celkové váhy naloženého vozu, leda že by převážení prázdného vozu dalo jinou vlastní váhu.
§ 5. Jsou-li údaje nebo prohlášení nesprávné, nepřesné nebo neúplné tak, že mohou způsobiti přijetí předmětů, vyloučených z přepravy podle odstavce 4 článku 3, nižší výpočet dovozného za zásilku nebo překaziti normální použití tarifů, nebo není-li dbáno bezpečnostních předpisů Přílohy I. jakož i byl-li vůz, naložený odesilatelem přetížen, jest zaplatiti přirážku, kromě rozdílu dovozného a podle případu kromě náhrady škody snad vzniklé, nehledě k trestním následkům.
Přirážka k dovoznému je stanovena takto:
a) Bylo-li zboží, které jest z přepravy vyloučeno podle odstavce 4 článku 3 nebo zboží vyjmenované v Příloze I nesprávně, nepřesně nebo neúplně označeno, nebo nebylo-li dbáno bezpečnostních předpisů této Přílohy, činí přirážka:
u zboží vyloučeného z přepravy podle odstavce 4 článku 315 franků u zboží vyjmenovaného v Příloze Iv třídě I. skupina 1a15»v třídě I. skupiny 1b, 1c a 1d10»v třídě I. skupina 1e, a v třídách II. a III.5»v třídách IV., V. a VI.1 frank
za kilogram hrubé váhy celého kusu.
Stanoví-li předpisy, platné pro vnitřní přepravu železnice, na které byla závada zjištěna, nižší přirážky, vyberou se tyto.
b) Byla-li nesprávně, nepřesně nebo neúplně označena zásilka jiného zboží, než které je uvedeno pod písmenem a) tohoto paragrafu, rovná se přirážka dvojnásobnému rozdílu mezi dovozným, počítaným ze stanice odesílací až do stanice určení podle nesprávného, nepřesného nebo neúplného označení a dovozným, jež by bylo bývalo vybráno, kdyby bylo označení správné, přesné a úplné.
Tato přirážka musí činiti alespoň 1 frank, a to i když není rozdílu v dovozném. Stanoví-li předpisy, platné pro vnitřní přepravu železnice, na které závada byla zjištěna, nejmenší přirážku nižší, vybere se tato.
c) Byla-li udána menší váha než váha skutečná, rovná se přirážka dvojnásobnému rozdílu mezi dovozným za váhu udanou a dovozným za váhu zjištěnou ze stanice odesílací až do stanice určení.
d) Byl-li přetížen vůz, naložený odesilatelem, rovná se přirážka šestinásobnému dovoznému ze stanice odesílací do stanice určení za váhu, která převyšuje mez zatížení. Vůz je přetížen, jestliže náklad vozu překročí mez zatížení, takto stanovenou:
Má-li vůz pouze jediný nápis, označující jeho nosnost, jest jej považovati za normální ložnou váhu; mez zatížení rovná se pak normální ložné váze, zvětšené o 5%.
Má-li vůz dva nápisy, stanoví normální ložnou váhu ten, který udává nižší nosnost; nápis, udávající vyšší nosnost, stanoví mez zatížení.
e) Je-li u téhož vozu udána nižší váha než váha skutečná a je-li tu i přetěž, vyberou se přirážky za obě závady na sobě nezávisle.
§ 6. Přirážky, které podle shora uvedeného § 5 mají býti vybrány, váznou na přepravovaném zboží, nehledě k tomu, kde byly zjištěny okolnosti, které k vybrání jich opravňují.
Neuhrazuje-li hodnota zboží částku přirážky, neb odmítne-li příjemce zboží, jest povinen odesilatel zaplatiti neuhrazenou částku pohledávky, vzniklou z přirážek.
§ 7. Přirážku nelze vybírati:
a) při nepřesném údaji váhy, je-li železnice povinna zásilku zvážiti podle ustanovení platných ve stanici odesílací;
b) při nepřesném údaji váhy nebo při přetížení, žádal-li odesilatel v nákladním listu, aby vážila železnice;
c) při přetížení způsobeném za přepravy vlivy povětrnostními, dokáže-li odesilatel, že zachoval, nakládaje vůz, předpisy platné ve stanici odesílací;
d) přibylo-li na váze za přepravy, aniž nastalo přetížení, dokáže-li odesilatel, že přírůstek na váze vznikl vlivy povětrnostními.
§ 8. Bylo-li přetížení vozu zjištěno stanicí odesílací nebo některou stanicí na cestě, může býti přetěž s vozu sňata i když není důvodu, aby byla vybrána přirážka. Odesilatel budiž, třeba-li, vyzván neprodleně prostřednictvím stanice odesílací, aby oznámil, jak chce naložiti s přetěží.
Za přetěž se počítá dovozné za projetou trať podle sazeb platných pro hlavní náklad, je-li třeba, s přirážkou podle shora uvedeného § 5; byla-li přetěž vyložena, vyberou se poplatky za tento výkon podle tarifu vedlejších poplatků té dráhy, která jej koná.
Přikáže-li odesilatel, aby byla přetěž vrácena neb aby byla znovu podána, jedná se s ní jako se samostatnou zásilkou.
Článek 8.
Sjednání smlouvy přepravní. Duplikát nákladního listu.
§ 1. Smlouva přepravní je sjednána, jakmile stanice odesílací přijala ku přepravě zboží s nákladním listem. Stanice odesílací stvrdí přijetí tím, že vytiskne na nákladní list své razítko s datem přijetí.
§ 2. Razítko budiž vytištěno hned po podeji celé zásilky, která je uvedena v nákladním listu a po zaplacení poplatků, které odesilatel na se bere. Toto orazítkování musí se státi v přítomnosti odesilatelově, požádá-li o to.
§ 3. Po vytištění razítka je nákladní list důkazem smlouvy přepravní.
§ 4. U zboží, které má nakládati odesilatel podle tarifních ustanovení nebo podle úmluvy s ním sjednané, jsou-li takové úmluvy ve stanici odesílací přípustny, nejsou údaje nákladního listu o váze nebo počtu kusů důkazem proti železnici leč, bylo-li zjištění váhy a počtu kusů železnicí vykonáno a osvědčeno v nákladním listu.
§ 5. Železnice je povinna potvrditi příjem zboží a den jeho přijetí ku přepravě na duplikátu nákladního listu, který jí musí odesilatel předložiti zároveň s nákladním listem.
Tento duplikát nemá povahu ani nákladního listu, který provází zásilku, ani konosement.
Článek 9.
Zásady pro výpočet dovozného. Tarify a přepravní cesty.
§ 1. Dovozné a vedlejší poplatky vypočítávají se podle tarifů, které v každém státě jsou pravoplatné a byly řádně uveřejněny. Tyto tarify musí míti všechny údaje nutné pro výpočet dovozného a vedlejších poplatků a stanoviti, je-li třeba, podmínky pro přepočet měn.
§ 2. Z tarifů musí býti zřejmy všechny zvláštní podmínky pro různé přepravy, zejména pak údaj, platí-li pro rychlé zboží či nákladní zboží. Má-li některá železnice pro všechno zboží nebo pro některé jeho druhy nebo pro určité trati tarif pouze pro jeden způsob přepravy, může býti tohoto tarifu použito pro přepravu zásilek jak nákladním listem pro nákladní zboží, tak nákladním listem pro rychlé zboží, při čemž platí pro příslušný způsob přepravy dodací lhůty podle ustanovení článku 6 § 4 a článku 11.
Tarifů musí býti užíváno pro všechny zájemníky stejným způsobem. Jejich ustanovení platí, pokud neodporují této Úmluvě; jinak jsou pokládána za neúčinná a neplatná.
§ 3a) Předepsal-li odesilatel v nákladním listu přepravní cestu, počítá se přepravné po této cestě.
Označení stanic, ve kterých mají býti splněny předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a jiných úřadů správních, rovná se předpisu přepravní cesty.
b) Předepsal-li odesilatel v nákladním listu pouze tarify, použije železnice těchto tarifů, pokud předpis tento stačí k určení stanic, mezi kterými má býti žádaných tarifů použito. Železnice vyvolí mezi přepravními cestami, pro něž platí tyto tarify v den sjednání smlouvy přepravní, tu cestu, která se jí zdá pro odesilatele nejvýhodnější.
c) Předepsal-li odesilatel v nákladním listu zaplacení dovozného předem až k některé stanici na cestě za podmínek stanovených v článku 17 § 1, vyvolí železnice mezi přepravními cestami, které vedou zmíněnou stanicí na cestě tu, která se jí zdá pro odesilatele nejvýhodnější. Přepravné se počítá po přepravní cestě zvolené železnicí.
d) Je-li v případech, zmíněných shora pod písmeny a) a c) mezi stanicí odesílací a stanicí určení mezinárodní tarif, platný pro přepravní cestu, žádanou pod písmenem a) nebo mezi stanicí odesílací a stanicí, označenou pod písmenem c), použije se tohoto tarifu, není-li v době vypravení zásilky jeho použití závislé na podmínkách, které by nebyly splněny.
e) Nedostačují-li údaje odesilatelovy k úplnému určení přepravní cesty nebo tarifů, nebo vylučují-li se navzájem některé z těchto údajů, vyvolí železnice přepravní cestu nebo tarify, které se jí zdají pro odesilatele nejvýhodnějšími. Řídí se vždy údaji nákladního listu, pokud se týče stanic, zmíněných pod písmenem a) odstavce 2 a, pokud je možné, i jinými předpisy odesilatelovými.
Je-li však mezi stanicí odesílací a stanicí určení přímý mezinárodní tarif, použije se tohoto tarifu, souhlasí-li přepravní cesta, kterou tento tarif určuje, v daném případě s předpisy nákladního listu pokud se týče stanic, zmíněných pod písmenem a) odstavce 2, a není-li jeho použití závislé na jiných podmínkách, které by nebyly splněny.
f) Ve všech shora zmíněných případech počítají se lhůty po přepravní cestě žádané odesilatelem nebo zvolené železnicí.
g) Železnice nemůže kromě případů, zmíněných v článku 5. § 5 a v článku 23. § 1 provésti přepravu po jiné cestě než po přepravní cestě udané odesilatelem, leč:
1. jestliže dovozné a lhůty dodací nebudou převyšovati dovozné a lhůty dodací, počítané po přepravní cestě, označené odesilatelem;
2. jestliže předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a jiných úřadů správních budou splněny vždy ve stanicích, označených odesilatelem.
Odesilateli bude dána zpráva, že se přeprava koná po jiné cestě, než kterou předepsal.
h) V případech, zmíněných pod b), c) a e) (odst. 1.) tohoto paragrafu, neručí železnice za škodu, vzniklou volbou přepravní cesty nebo tarifu leč při zlém úmyslu nebo hrubé nedbalosti.
§ 4. Železnice nesmějí vybírati pro sebe kromě dovozného a různých poplatků vedlejších, vyznačených v tarifech, jinou částku než své hotové výdaje, jako cla vývozní nebo dovozní, poplatky neoznačené v tarifu za převoz z jedné stanice do druhé, výdaje za opravu vnějšího nebo vnitřního obalu zboží, nutnou k jeho zachování a jiné podobné výdaje. Tyto výdaje musí býti náležitě zjištěny a zvláště zaúčtovány v nákladním listu, k němuž musí býti připojeny doklady. Je-li zaplacení těchto výdajů věcí odesilatelovou, nevydají se doklady příjemci s nákladním listem, nýbrž se dodají odesilateli s vyúčtováním výdajů, jak jest řečeno v článku 17.
Článek 10.
Zákaz zvláštních úmluv.
Každá zvláštní úmluva, která by měla za účel přiznávati slevu z tarifních sazeb jednomu nebo více odesilatelům, jest výslovně zakázána a neplatná.
Dovoleny jsou však slevy ze sazeb, jsou-li náležitě uveřejněny a všem za týchž podmínek stejně přístupny, jakož i slevy poskytnuté buď ve prospěch služby železniční nebo veřejné správy nebo ve prospěch účelů dobročinných.
Článek 11.
Dodací lhůty.
§ 1. Dodací lhůty nesmějí překročiti tuto nejvyšší mez:
a) pro rychlé zboží:
1. výpravní lhůta 1 den; 
2. přepravní lhůta za každých započatých 250 tarifních kilometrů1 den;
b) pro nákladní zboží:
1. výpravní lhůta 2 dny;2. přepravní lhůta za každých započatých 250 tarifních kilometrů 2 dny.
§ 2. Prochází-li zásilka několika sítěmi železničními, spojenými kolejemi, počítá se lhůta přepravní podle úhrnné vzdálenosti mezi stanicí odesílací a stanicí určení; lhůta výpravní počítá se pouze jednou, nehledě k počtu zúčastněných železničních sítí.
§ 3. Zákony a řády každého státu určují, pokud železnice, které jsou pod jeho dozorem, mohou stanoviti přirážky ke lhůtám v těchto případech:
a) pro zásilky, které jdou:
buď po moři nebo po vodních cestách vnitrozemských po prámu nebo po lodi,
buď po cestě bez kolejí železničních,
buď po určitých připojeních dvou tratí téže sítě nebo různých sítí,
buď po podružné trati,
buď po trati s jiným rozchodem než normálním;
b) za okolností mimořádných, které mohou způsobiti:
buď neobvyklý vzrůst přepravy,
buď neobvyklé obtíže provozní.
Přirážky ke lhůtám musí býti stanoveny v každém případě celými dny.
§ 4. Přirážky ke lhůtám, odůvodněné shora uvedenými okolnostmi pod písmenem a) § 3 musí býti uvedeny v tarifech.
Přirážky ke lhůtám, zmíněné pod písmenem b) § 3, musí býti uveřejněny a nemohou vstoupiti před uveřejněním v platnost.
§ 5. Lhůta dodací začíná o půlnoci po přijetí zboží ku přepravě podle článku 8 § 1.
§ 6. Lhůta je zachována, je-li před jejím uplynutím zboží dodáno, nebo jeho příchod oznámen buď příjemci neb osobě zmocněné je přijmouti podle řádu železnice dodací. Zákony a řády každého státu stanoví způsob, jakým se zjistí, zda byla zpráva o příchodu dodána.
U zásilek, které nejsou dováženy železnicí do domu a jejichž příchod se nemusí oznamovati, je lhůta dodací zachována, je-li zboží před jejím uplynutím přichystáno pro příjemce ve stanici určení.
§ 7. Lhůty dodací se staví po celou dobu zdržení, způsobeného plněním předpisů celních, berních, finančních nebo policejních a jiných úřadů správních, jakož i po celou dobu provozní poruchy, bránící dočasně přepravu započíti nebo v ní pokračovati a kterou nelze železnici k vině přičísti.
Rovněž se staví lhůty po dobu provádění úkonů, zmíněných v §§ 2 a 3 článku 7, a po dobu zdržení, způsobeného změnou smlouvy přepravní, nařízenou odesilatelem podle článku 21.
Mimo to se staví lhůty dodací při přepravě živých zvířat po dobu:
a) pobytu těchto zvířat ve stanicích napájecích;
b) zdržení způsobeného policejním opatřením;
c) zvěrolékařské prohlídky.
§ 8. U zásilek nákladního zboží staví se lhůty dodací o nedělích a zákonných dnech svátečních.
U zásilek rychlého zboží, následuje-li po dni, kdy zboží bylo přijato ku přepravě, neděle nebo zákonný den sváteční, počíná lhůta běžeti o den později. Rovněž, je-li poslední den dodací lhůty neděle nebo zákonný den sváteční, uplyne lhůta až dne následujícího. Tato ustanovení však neplatí pro zásilky rychlého zboží, pro které v nedělích a dnech svátečních jsou stanice otevřeny buď v zemi odesílací nebo v zemi určení.
§ 9. Nařizují-li zákony nebo řády jednoho státu v neděli a v určitých zákonných dnech svátečních úplné nebo částečné přerušení přepravy rychlého zboží, prodlužují se vzhledem k tomu lhůty dodací.
§ 10. Mohou-li býti podle zákonů a řádů jednoho státu vydány zvláštní nebo výjimečné tarify se sníženými sazbami a s prodlouženými lhůtami, mohou železnice tohoto státu použíti těchto tarifů s prodlouženými lhůtami i v mezinárodní přepravě.
Článek 12.
Stav zboží. Obal.
§ 1. Přijímá-li železnice ku přepravě zboží, na němž jsou zřejmé stopy poškození, může žádati, aby byl stav tohoto zboží v nákladním listu zvláště poznamenán.
§ 2. Vyžaduje-li povaha zboží obalu, jest odesilatel povinen je zabaliti takovým způsobem, aby za přepravy bylo chráněno před úplnou nebo částečnou ztrátou a před poškozením, a nehrozilo škodou osobám, provozním prostředkům nebo jinému zboží.
Jinak musí obal vyhovovati tarifním předpisům a řádům železnice odesílací.
§ 3. Nevyhověl-li odesilatel předpisům § 2. může železnice buď odmítnouti zásilku nebo žádati, aby odesilatel uznal v nákladním listu, že obal chybí, nebo že je vadný, s přesným popisem vady.
§ 4. Odesilatel ručí za následky toho, že obal chybí, nebo že je vadný, jak uznáno v nákladním listu, jakož i za zevně neznatelné vady obalu. Všechnu škodu z toho vznikající nese odesilatel, který v daném případě jest povinen odškodniti železnici za škodu, kterou snad utrpěla.
Odesilatel ručí též za zevně znatelné vady obalu, které nejsou uznány v nákladním listu, provede-li železnice důkaz o těchto vadách.
§ 5. Podává-li odesilatel v téže stanici obvykle zboží téhož druhu, vyžadující obalu, a odevzdává je buď nebalené nebo v obalu stejně vadném, může se zhostiti povinnosti, aby učinil zadost předpisům § 3 při každé zásilce tím, že uloží v této stanici všeobecné prohlášení podle vzorce Přílohy III k této Úmluvě. V tomto případě musí býti v nákladním listu poznamenáno, že toto všeobecné prohlášení je uloženo ve stanici odesílací.
§ 6. S výhradou výjimek, které tarify výslovně stanoví, jest odesilatel povinen opatřiti kusové zboží zřetelnými a nesmazatelnými zevními znameními, vylučujícími jakoukoliv záměnu a shodujícími se úplně se značkami, uvedenými v nákladním listu. Kromě toho jest povinen opatřiti každý jednotlivý kus zboží štítkem, označujícím nesmazatelnými písmeny stanici určení. Jméno a adresu příjemce dlužno rovněž napsati, jestliže jest to stanoveno řádem, platným pro dráhu odesílací, buď nezakrytě nebo v záhybu štítku, který bude otevřen jen tehdy, ztratí-li se nákladní list.
Staré nápisy nebo štítky musí odesilatel přeškrtnouti neb odstraniti.
§ 7. S výhradou výjimek, které tarify výslovně stanoví, nejsou přepravovány jinak než ve vozových zásilkách předměty křehké (jako sklo, porculán, hrnčířské zboží), předměty, které by se roztrousily ve vozech (jako ořechy, ovoce, krmivo, kamení), jakož i zboží, které by mohlo jiné kusy znečistiti nebo poškoditi (jako uhlí, vápno, popel, obyčejná prsť, zemitá barva), není-li takové zboží zabaleno nebo svázáno tak, aby se nemohlo rozbíti, ztratiti a nemohlo znečistiti nebo poškoditi jiné kusy.
Článek 13.
Listiny nutné ke splnění předpisů celních, berních, finančních, policejních a jiných úřadů správních. Celní závěrka.
§ 1. Odesilatel jest povinen připojiti k nákladnímu listu listiny, jež jsou nutné ke splnění předpisů celních, berních, finančních nebo policejních a jiných úřadů správních před dodáním zboží příjemci. Tyto listiny smějí se týkati jediné zboží, které je uvedeno v témže nákladním listu, leda by předpisy správní nebo tarify jinak stanovily.
Nemohou-li listiny tohoto druhu býti připojeny k nákladnímu listu, ježto jsou uloženy v některé stanici pohraniční, musí býti přesně označeno v nákladním listu místo, kde jsou uloženy.
§ 2. Železnice není povinna zkoumati, jsou-li připojené listiny přesné a dostatečné.
Odesilatel ručí železnici za všechny škody, jež by mohly vzniknouti z toho, že tyto listiny chybějí, že jsou nedostatečné nebo nesprávné, leda že by vinu měla železnice.
Železnice ručí podle ustanovení oddílu III za následky ztráty listin, poznamenaných v nákladním listu a k němu připojených, jak řečeno v článku 6. § 6. písmeno f.
§ 3. Odesilatel jest povinen vyhověti předpisům celním o obalu a přikrytí zboží. Železnice může odmítnouti zásilky, jejichž celní závěrka je poškozená nebo vadná.
KAPITOLA II.
Provádění smlouvy přepravní.
Článek 14.
Podej zboží ku přepravě a jeho nakládání.
§ 1. Podej zboží ku přepravě řídí se zákony a řády platnými ve stanici odesílací.
§ 2. Zboží nakládá buď železnice neb odesilatel podle předpisů, platných ve stanici odesílací, pokud v této Úmluvě nejsou jiná ustanovení nebo pokud v nákladním listu není poznámka o zvláštní dohodě, sjednané mezi odesilatelem a železnicí.
§ 3. Zboží má býti přepravováno podle ustanovení přímých mezinárodních tarifů, buď ve vozech krytých, buď ve vozech otevřených, buď ve vozech zvláště zařízených nebo ve vozech otevřených, přikrytých plachtou, pokud v této Úmluvě nejsou jiná ustanovení. Není-li přímých mezinárodních tarifů nebo nemají-li o tom žádných ustanovení, jsou předpisy, platné ve stanici odesílací, směrodatnými pro celou přepravní trať.
Článek 15.
Předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a jiných úřadů správních.
§ 1. Dokud je zboží na cestě, splňuje železnice předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a jiných úřadů správních. Železnici jest dáno na vůli pověřiti na svou vlastní odpovědnost tímto úkolem komisionáře, nebo může jej sama na se vzíti. V obou případech má železnice povinnosti komisionáře.
Odesilatel může se však buď sám nebo svým zmocněncem, označeným v nákladním listu, zúčastniti řízení, zmíněného v hořejším odstavci, aby podal nutná vysvětlení a sdělení, aniž by proň z toho vzcházelo právo vzíti zboží v držbu nebo vykonati řízení, o něž jde.
Předepsal-li odesilatel nepřípustný postup pro splnění předpisů celních, berních, finančních, policejních nebo jiných úřadů správních, učiní železnice, co uzná v zájmu oprávněného příkazce za nejvhodnější a zpraví odesilatele o opatřeních, jež učinila.
§ 2. Je-li ve stanici určení celní úřad a nákladní list předpisuje vyclení při příchodu, nebo není-li takového předpisu a zboží přijde do stanice určení nevyclené, má příjemce právo provésti celní řízení ve stanici určení. Užije-li toho práva, musí dříve vyplatiti nákladní list.
Neprovedl-li řízení celní ani příjemce ani zmocněnec odesilatelův ve lhůtě, stanovené předpisy platnými ve stanici určení, může železnice postupovati, pokud nebyl nákladní list příjemcem vyplacen, jak řečeno v § 1.
Článek 16.
Dodání.
§ 1. Železnice je povinna vydati příjemci ve stanici určení, označené odesilatelem, nákladní list a zboží na potvrzení a po zaplacení pohledávek, vyplývajících z nákladního listu.
Přijetí zboží a nákladního listu zavazuje příjemce, aby zaplatil železnici pohledávky vyplývající z nákladního listu.
§ 2. O dodání zboží, jakož i o případném závazku železnice dodati zboží příjemci do domu, buď v místě, kde je stanice určení, nebo v jiném místě, platí zákony a řády železnice dodací.
§ 3. Po příchodu zboží do stanice určení má příjemce právo žádati na železnici, aby mu odevzdala nákladní list a vydala zboží. Nepřišlo-li zboží ve lhůtě stanovené v článku 30, § 1, jest příjemce oprávněn, ať jedná ve svém vlastním zájmu nebo v cizím, po uplynutí této lhůty, uplatniti vlastním jménem proti železnici práva ze smlouvy přepravní, když byl dříve splnil závazky, jež mu tato smlouva ukládá.
Článek 17.
Placení přepravného.
§ 1. Dovozné a ostatní poplatky, které nevzal odesilatel na se podle nákladního listu, jsou považovány za poukázané na příjemce. Odesilatel může zaplatiti buď určitě stanovené poplatky nebo dovozné až ke kterékoli hranici nebo pohraniční stanici podle použitých tarifů; výjimečně mohou tarify nebo dohody mezi železnicemi připustiti zaplacení do určitých stanic, jež nejsou stanicemi pohraničními.
Odesilatel musí označiti v nákladním listu, ve sloupci k tomu určeném, poplatky, které bere na se tímto způsobem:
a) bere-li odesilatel na svůj vrub dovozné, jakož i všechny ostatní poplatky, které podle řádu a tarifu může zaúčtovati stanice odesílací, čítajíc v to, je-li třeba, i poplatky za opověď zájmu na dodání podle článku 35 níže uvedeného a poplatky za zálohy a dobírky, vyjádří to slovem „vyplaceno“;
b) bere-li odesilatel na se jiné než shora pod písmenem a) uvedené poplatky, vyjádří to slovy „vyplaceno dovozné a ....... (přesné označení poplatku nebo poplatků, které chce zaplatiti)“.
Záznam „vyplaceno clo“ značí, že odesilatel zaplatí clo a poplatky, které vybírají celní úřady, jakož i poplatky za vyclení, které vybírá železnice;
c) bere-li odesilatel na se všechny poplatky, a to i ty, které vzniknou po přijetí zboží ku přepravě, vyjádří to slovy „vyplaceno se všemi poplatky“;
d) vezme-li odesilatel na se jen jeden nebo jen několik poplatků, uvedených shora pod písmenem a), vyjádří to slovy „vyplaceno ... (přesné označení poplatku nebo poplatků, které chce zaplatiti)“;
e) bere-li odesilatel na se dovozné až ke hranici nebo do pohraniční stanice nebo výjimečně až do označené jiné stanice než pohraniční, vyjádří to slovy „vyplaceno až ke hranici X“ nebo „vyplaceno až do X“.
Je dovoleno zapsati do nákladního listu najednou více platebních záznamů, které se vzájemně doplňují, na příklad „vyplaceno dovozné a vyplaceno clo“, nebo „vyplaceno až ke hranici X a vyplaceno clo“.
§ 2. Železnice odesílací může žádati zaplacení přepravného předem u zásilek, které podle jejího úsudku rychle se kazí nebo které vzhledem ke své nepatrné hodnotě nebo své povaze jí dostatečně nezaručují přepravné.
§ 3. Bere-li odesilatel na se veškeré poplatky nebo jejich část a nemůže-li býti jejich výše přesně určena při podeji ku přepravě, může železnice žádati jako jistotu na stvrzenku zálohu jisté částky v přibližné výši poplatků. Přelistovací stanice zapíší postupně tyto poplatky do výplatního účtu, který provází zásilku až do místa určení a který se vrátí stanici odesílací do dvou měsíců po uplynutí dodací lhůty.
Jakmile se vrátí výplatní účet, vykoná se vyúčtování a stvrzenka o záloze nahradí se účtem poplatků podle údajů výplatního účtu.
Výplatní účet sepisuje se podle vzorce Přílohy IV. této Úmluvy.
§ 4. Stanice odesílací musí přesně označiti jak v duplikátu tak v nákladním listu poplatky, které jí byly zaplaceny.
Článek 18.
Nesprávné užití tarifu.
§ 1. Bylo-li tarifu užito nesprávně, nebo stala-li se chyba při výpočtu dovozného a různých poplatků, musí býti přeplacený nebo nedoplacený rozdíl nahrazen.
§ 2. Přeplatky, zjištěné železnicí, přesahují-li 0.50 fr. za nákladní list, musí býti oznámeny z úředního podnětu zúčastněnému a vyrovnány co nejdříve.
§ 3. Nedoplatky zaplatí železnici odesilatel, nebyl-li nákladní list vyplacen. Přijal-li příjemce nákladní list, jest odesilatel povinen zaplatiti nedoplatek jen pokud se týče poplatků, které vzal na se podle platebního záznamu, zapsaného jím do nákladního listu; zbytek jde na vrub příjemcův.
§ 4. Částky dlužné podle tohoto článku zúročí se 6%, přesahují-li deset franků při jednom nákladním listu. Tyto úroky počítají se ode dne reklamace, zmíněné v článku 40 nebo, nebylo-li reklamace, ode dne podání žaloby.
Článek 19.
Dobírky a zálohy.
§ 1. Odesilatel může zatížiti zásilku dobírkou až do výše její hodnoty. Suma dobírky musí býti vyjádřena ve měně státu odesílacího; tarify mohou stanoviti výjimky.
§ 2. Železnice není povinna vyplatiti dobírku odesilateli, dokud dobírka nebyla příjemcem zaplacena. Tato částka musí býti odesilateli přichystána do tří měsíců od zaplacení; při prodlení přísluší 6% úroky po uplynutí lhůty.
§ 3. Bylo-li zboží příjemci vydáno, aniž by dříve dobírka byla vybrána, je železnice povinna zaplatiti odesilateli částku škody až do výše dobírky, s výhradou svého nároku proti příjemci.
§ 4. Při zásilkách na dobírku vybírá se poplatek, stanovený tarify; tento poplatek jest zaplatiti i když byla dobírka zrušena nebo snížena změnou smlouvy přepravní (článek 21, § 1).
§ 5. Zálohy nejsou přípustny, leč podle ustanovení platných ve stanici odesílací.
Článek 20.
Povinnosti železnice určení.
Železnice určení jest povinna vybrati všechny pohledávky vyplývající ze smlouvy přepravní, zejména dovozné, různé poplatky, poplatky celní, dobírky a jiné výdaje, váznoucí na zboží. Tyto poplatky vybírá jak na svůj účet, tak na účet předcházejících železnic a jiných zájemníků.
KAPITOLA III.
Změna smlouvy přepravní.
Článek 21.
Právo pozměniti smlouvu přepravní.
§ 1. Pouze odesilatel má právo pozměniti smlouvu přepravní, buď tím, že vezme zboží zpět ve stanici odesílací, nebo že je zadrží na cestě, neb oddálí jeho dodání, nebo dá je vydati v místě určení nebo v kterémkoli jiném místě, ležícím před místem určení nebo za ním, příjemci, uvedenému v nákladním listu, nebo jiné osobě, nebo posléze tím, že přikáže, aby zboží bylo vráceno do stanice odesílací.
Železnice má na vůli kromě toho přijmouti na žádost odesilatelovu změny smlouvy směřující k uložení, zvýšení, snížení nebo zrušení dobírky nebo k vyplacení zásilek; tyto změny připouští železnice bez veškeré záruky, že budou vykonány.
Jiné změny, než ty, které jsou shora vypočítány, nejsou v žádném případě připuštěny.
Změny smlouvy přepravní nesmějí nikdy míti v zápětí rozdělení zásilky.
§ 2. Změny smlouvy, shora zmíněné, musí býti učiněny písemným prohlášením, podepsaným odesilatelem podle vzorce, jenž jest v Příloze V. této Úmluvy.
Toto prohlášení musí býti opakováno na duplikátu nákladního listu, zároveň železnici předloženém, který železnice vrátí odesilateli. Vykoná-li železnice příkaz odesilatelův, aniž si vyžádala předložení duplikátu, ručí za škodu tím vzešlou příjemci, byl-li mu duplikát odesilatelem odevzdán.
Žádá-li odesilatel zvýšení, snížení nebo zrušení dobírky, musí předložiti doklad, který mu byl původně vydán. Zvyšuje-li nebo snižuje-li se dobírka, vrátí se opravený doklad zúčastněnému, zruší-li se dobírka, odejme se mu.
Změna smlouvy, přikázaná odesilatelem v jiné formě, než jak shora předepsáno, jest neúčinná a neplatná.
§ 3. Železnice vyhoví příkazům odesilatelovým na změny smlouvy, jestliže jí došly prostřednictvím stanice odesílací.
Žádá-li toho odesilatel, budiž stanice určení nebo stanice, kde zásilka má býti zadržena, zpravena na jeho útraty telegramem, odeslaným ze stanice odesílací a potvrzeným písemným prohlášením. V tom případě nesmí stanice určení nebo stanice, kde byla zásilka zadržena, ani odevzdati nákladní list, ani vydati zboží příjemci, ani zásilku dále poslati, dokud nedostala písemné prohlášení.
§ 4. Právo měniti smlouvu přepravní zaniká, i když odesilatel má duplikát nákladního listu, jakmile nákladní list byl odevzdán příjemci nebo jakmile tento uplatní právo vyplývající ze smlouvy přepravní podle článku 16, § 3. Od toho okamžiku musí se železnice podříditi příkazům příjemcovým, jinak mu ručí za následky neprovedení podle podmínek stanovených v oddílu III.
Článek 22.
Provedení změn smlouvy přepravní.
§ 1. Železnice nesmí odmítnouti, oddáliti nebo změniti provedení příkazů, zmíněných v prvním odstavci § 1 článku 21, leč v případech, když:
a) provedení není již možné v okamžiku, kdy příkazy dojdou železnice;
b) provedením byla by rušena pravidelná služba provozní;
c) provedení odporuje, jde-li o změnu stanice určení, zákonům a řádům platným ve státech na přepravě zúčastněných, zejména pokud se týče předpisů celních, berních, finančních nebo policejních a jiných úřadů správních;
d) hodnota zboží nezaručuje pravděpodobně, jde-li o změnu stanice určení celé přepravné, jež bude váznouti na tomto zboží po příchodu na nové místo určení, leda že by toto přepravné bylo hned zaplaceno nebo zajištěno.
V případech shora uvedených budiž odesilatel co možná nejdříve zpraven o překážkách, které brání provésti jeho příkazy.
Nemůže-li železnice předvídati tyto překážky, nese odesilatel všechny důsledky vyplývající z toho, že počala prováděti jeho příkazy.
§ 2. Přikázal-li odesilatel, aby bylo zboží vydáno v některé stanici na cestě, vybere se dovozné až do této stanice podle tarifů, platných mezi stanicí odesílací a jmenovanou stanicí na cestě.
Přikázal-li odesilatel, aby byla zásilka vrácena do stanice odesílací, počítá se dovozné: 1. až do stanice, kde byla zásilka zadržena, podle tarifů platných mezi stanicí odesílací a touto stanicí; 2. z této stanice až do stanice odesílací podle tarifů, platných pro tuto trať.
Přikázal-li odesilatel další přepravu do jiné stanice, počítá se dovozné: 1. až do stanice, kde zásilka byla zadržena, podle tarifů platných mezi stanicí odesílací a touto stanicí; 2. z této stanice až do nové stanice určení podle tarifů, platných mezi těmito stanicemi.
§ 3. Železnice má nárok na náhradu výdajů, vzniklých provedením příkazů zmíněných v § 1 článku 21, nebyly-li tyto výdaje způsobeny jejím zaviněním.
Článek 23.
Přepravní překážky.
§ 1. Nelze-li s přepravou pro překážku započíti nebo byla-li přeprava přerušena, jest na železnici, aby rozhodla, je-li v zájmu odesilatelově vyžádati si jeho příkazů nebo je-li výhodnější přepraviti zboží z úředního podnětu po jiné cestě přepravní. Železnice jest oprávněna požadovati dovozné po této jiné cestě a užije příslušných lhůt i jsou-li delší než po původní cestě přepravní, pokud nelze přičísti vinu železnici.
§ 2. Není-li jiné cesty přepravní, vyžádá si železnice příkazů odesilatelových; železnice není však povinna tak učiniti, jde-li o dočasnou překážku, vzniklou z okolností, uvedených v článku 5. § 5.
§ 3. Odesilatel zpravený o přepravní překážce může smlouvu zrušiti, zaplatí-li železnici, v daném případě, buď dovozné za trať již projetou nebo výdaje vzniklé přípravou ku přepravě, jakož i všechny poplatky stanovené tarify, pokud nelze přičísti vinu železnici.
§ 4. Nemá-li odesilatel duplikát nákladního listu, nemohou příkazy, které dává v případech, uvedených v tomto článku, měniti ani označení příjemce ani místo určení.
§ 5. Vykonány nebudou:
a) příkazy odesilatelovy, které nedojdou prostřednictvím stanice odesílací;
b) příkazy, aby bylo vráceno zboží, jehož hodnota neuhradí pravděpodobně výdaje s tím spojené, leda by tyto poplatky byly hned zaplaceny nebo zajištěny.
§ 6. Nedá-li odesilatel, zpravený o překážce přepravní, v přiměřené lhůtě vykonatelné příkazy, bude postupováno podle ustanovení o překážkách při dodání, která platí na železnici, na které bylo zboží zadrženo.
§ 7. Pomine-li přepravní překážka dříve než dojdou příkazy odesilatelovy, odešle se zboží, kam jest určeno, aniž se vyčká těchto příkazů, o čemž jest odesilatele co možná nejrychleji zpraviti.
Článek 24.
Překážky při dodání.
§ 1. Vzniknou-li překážky při dodání zboží, musí stanice určení bez odkladu zpraviti o tom odesilatele prostřednictvím stanice odesílací a vyžádati si jeho příkazů. Bylo-li o to požádáno v nákladním listu, musí býti tato zpráva dána hned telegraficky. Výdaje za tuto zprávu váznou na zboží.
Odmítne-li příjemce zboží, má odesilatel právo naložiti se zbožím, i když nemůže předložiti duplikát nákladního listu.
Jestliže příjemce odmítnuv zboží dodatečně si pro ně přijde, bude mu vydáno, neobdržela-li zatím stanice určení opačné příkazy odesilatelovy. Zpráva o vydání zboží musí býti dána hned odesilateli doporučeným dopisem, jehož výdaje váznou na zboží.
V žádném případě nesmí býti zboží vráceno odesilateli bez jeho výslovného souhlasu.
§ 2. Pokud není nic stanoveno v § 1 tohoto článku a s výhradou ustanovení článku 43, určují zákony a řády platné pro dodací železnici způsob, jak postupovati, je-li překážka při dodání.
KAPITOLA IV.
Zajištění práv železnice.
Článek 25.
Zástavní právo železnice.
§ 1. Železnice má na zboží právo zástavního věřitele pro veškeré pohledávky uvedené v článku 20. Toto právo trvá, pokud zboží jest v držení železnice neb osoby třetí, která je drží za ni.
§ 2. Účinky práva zástavního řídí se zákony a řády státu, v němž se dodání vykoná.
ODDÍL III.
Ručení železnic. Žaloby.
KAPITOLA PRVNÍ.
Ručení.
Článek 26.
Společné ručení železnic.
§ 1. Železnice, která přijala ku přepravě zboží s nákladním listem, ručí za provedení přepravy na celé cestě až do dodání.
§ 2. Každá následující železnice vstupuje již tím, že převzala zboží s původním nákladním listem, ve smlouvu přepravní podle podmínek této listiny a přejímá závazky z toho vznikající, bez újmy ustanovení článku 42, § 3, která se týkají železnice určení.
§ 3. Ručení železnice podle této Úmluvy zaniká ve stanici určení, označené v nákladním listu, i když odesilatel označil jiné místo určení. Přeprava odtud dále řídí se zákony a řády vnitřními.
Článek 27.
Rozsah ručení.
§ 1. Železnice ručí za podmínek, stanovených v této kapitole, za škodu vzniklou buď úplnou nebo částečnou ztrátou jakož i poškozením zboží, která vznikne od přijetí zboží ku přepravě až do jeho dodání neb opožděným dodáním.
§ 2. Je zbavena tohoto ručení při úplné nebo částečné ztrátě nebo poškození, dokáže-li, že škoda byla způsobena zaviněním oprávněného příkazce, jeho příkazem, který nevyplývá ze zavinění železnice, vlastní vadností zboží (vnitřní zkázou, ubýváním, obyčejným prosakováním atd.) nebo vyšší mocí.
§ 3. Je zbavena ručení za škodu vzniklou opožděným dodáním, dokáže-li, že zpoždění bylo způsobeno okolnostmi, kterých železnice nemohla odvrátiti a které zdolati nebylo v její moci.
Článek 28.
Omezené ručení při škodách, které mohou vzniknouti z určitých příčin.
§ 1. Železnice neručí za škody, které vzniknou z jedné nebo několika těchto příčin:
a) z nebezpečí souvisícího s přepravou v otevřených vozech, u zboží tak přepravovaného buď podle předpisů tarifních nebo podle úmluv, sjednaných s odesilatelem a poznamenaných v nákladním listu;
b) z nebezpečí vznikajícího buď tím, že obal chybí nebo že je vadný, u zboží, které je svou povahou vydáno ztrátám na váze nebo poškozením, není-li zabaleno;
c) z nebezpečí souvisícího s nakládáním nebo vykládáním nebo vznikající z vadného naložení, jde-li o zboží nakládané odesilatelem nebo vykládané příjemcem buď podle tarifů neb úmluv sjednaných s odesilatelem a poznamenaných v nákladním listu nebo podle úmluv sjednaných s příjemcem;
d) ze zvláštního nebezpečí buď úplné nebo částečné ztráty nebo poškození zejména zlomením, rzí, vnitřní přirozenou zkázou, kromobyčejným prosakováním, vysýcháním, roztroušením, jemuž je určité zboží vydáno z příčin vlastních jeho povaze;
e) z nebezpečí vznikajícího buď tím, že předměty z přepravy vyloučené byly nicméně podány ku přepravě s pojmenováním nesprávným, nepřesným nebo neúplným, nebo že byly předměty jen podmínečně připuštěné ku přepravě podány s pojmenováním nesprávným, nepřesným nebo neúplným, nebo že neučinil odesilatel předepsaných bezpečnostních opatření;
f) ze zvláštního nebezpečí, spojeného s přepravou pro živá zvířata;
g) z nebezpečí, jemuž má býti čeleno doprovodem živých zvířat nebo zboží, jestliže buď podle této Úmluvy nebo podle tarifů nebo podle úmluv, sjednaných s odesilatelem a poznamenaných v nákladním listu, přeprava těchto zvířat nebo tohoto zboží má býti vykonána s doprovodem.
§ 2. Mohla-li podle okolností případu vzniknouti škoda z jedné nebo několika těchto příčin, platí domněnka, že z nich vznikla, nedokáže-li oprávněný příkazce opak.
Článek 29.
Výše náhrady za úplnou nebo částečnou ztrátu zboží.
Musí-li železnice podle ustanovení této Úmluvy dáti náhradu za úplnou nebo částečnou ztrátu zboží, vypočítá ji:
podle bursovní ceny,
není-li této, podle tržní ceny,
není-li ani prvé ani druhé, podle obecné hodnoty zboží téhož druhu a jakosti v místě a době, kde zboží bylo přijato ku přepravě. Náhrada nemůže však převyšovati 50 franků za každý chybějící kilogram hrubé váhy, s výhradou omezení stanovených v článku 34.
Kromě toho se nahradí přepravné, clo a jiné výdaje zaplacené za ztracené zboží, bez náhrady další škody, kromě výjimek, o nichž je řeč v článcích 35. a 36.
Nejsou-li částky, které tvoří základnu pro výpočet náhrady, vyjádřeny ve měně státu, ve kterém placení jest požadováno, přepočítají se podle kursu dne a místa placení.
Článek 30.
Domněnka o ztrátě zboží. Jeho nalezení.
§ 1. Oprávněný příkazce může bez dalších důkazů považovati zboží za ztracené, nebylo-li dodáno příjemci nebo pro něho přichystáno ve třiceti dnech po uplynutí lhůt počítaných podle článku 11.
K těmto třiceti dnům jest přidati tolikrát po deseti dnech, nejvíce však třicet dnů, kolika státy zásilka prošla kromě státu odesílacího a určení.
§ 2. Oprávněný příkazce může, přijímaje náhradu za ztracené zboží, vyhraditi si ve stvrzence, že žádá, aby byl ihned zpraven, bude-li zboží nalezeno do čtyř měsíců po vyplacení náhrady.
O této žádosti bude mu vydáno písemné osvědčení.
§ 3. Po obdržení této zprávy může oprávněný příkazce ve lhůtě třicetidenní žádati, aby mu bylo zboží vydáno zdarma podle vlastní volby ve stanici odesílací nebo ve stanici určení, označené v nákladním listu, vrátí-li náhradu, kterou obdržel, s výhradou všech nároků na náhradu pro opoždění, stanovenou podle článku 33 a případně článku 35, § 3, níže uvedených
§ 4. Není-li ve stvrzence výhrady zmíněné shora v § 2, nebo nebyly-li ve lhůtě třicetidenní dány příkazy podle § 3, nebo bylo-li zboží nalezeno teprve po čtyřech měsících po zaplacení náhrady, naloží železnice se zbožím podle zákonů a řádů svého státu.
Článek 31.
Omezené ručení při ztrátě na váze.
§ 1. U zboží, které svou zvláštní povahou zpravidla již pouhou přepravou utrpí ztrátu na váze, ručí železnice za ztrátu na váze pouze tehdy, převyšuje-li mez takto stanovenou:
a) 2% váhy u zboží tekutého nebo podaného ve vlhkém stavu, jakož i nehledě k délce přepravy u tohoto zboží:
sladké dřevo,chmel,barvířské dřevo strouhané nebo mleté,ovčí vlna,rohy a paznehty,čerstvá zelenina,žíně,čerstvý tmel,surové kůže,kosti celé nebo mleté,odpadky koží,zpracované kůže (usně),kůry,sušené ryby,čerstvé tabákové listy,kořeny,kožešiny,mýdla a hutné oleje,čerstvé plodiny, plodiny sušené nebo pečené,sůl,tuky,štětiny,řezaný tabák,zvířecí šlachy;
b) 1% u všeho ostatního suchého zboží, které rovněž podléhá ztrátě na váze za přepravy.
§ 2. Omezené ručení, stanovené v § 1 tohoto článku, nelze uplatniti, je-li dokázáno podle okolností případu, že ztráta má jiné příčiny než ony, které ospravedlňují stanovenou mez.
§ 3. Je-li přepravováno více kusů jediným nákladním listem, počítá se přípustná mez ztráty na váze u každého kusu, je-li jeho váha při podeji odděleně označena v nákladním listu nebo může-li býti zjištěna jiným způsobem.
§ 4. Při úplné ztrátě zboží nesráží se při výpočtu náhrady nic za ztrátu na váze, vzniklou za přepravy.
§ 5. Předpisy tohoto článku neruší nikterak předpisů článku 28.
Článek 32.
Výše náhrady za poškození zboží.
Za poškození musí železnice kromě výjimky, uvedené v článku 34, zaplatiti částku, o niž bylo zboží znehodnoceno, bez náhrady další škody kromě výjimek, o nichž je řeč v článcích 35 a 36.
Náhrada nemůže však převyšovati:
a) je-li celá zásilka poškozením znehodnocena, částku, která by byla bývala vyplacena za úplnou ztrátu;
b) je-li pouze část zásilky poškozením znehodnocena, částku, která by byla bývala vyplacena za ztrátu znehodnocené části.
Článek 33.
Výše náhrady za opožděné dodání.
§ 1. Byla-li překročena lhůta dodací a nedokáže-li oprávněný příkazce, že z opoždění vznikla škoda, jest železnice povinna zaplatiti:
1/10 dovozného při opoždění nepřesahujícím 1/10 lhůty dodací;
2/10 dovozného při opoždění větším než 1/10 a nepřesahujícím 2/10 lhůty dodací;
3/10 dovozného při opoždění větším než 2/10 a nepřesahujícím 3/10 lhůty dodací;
4/10 dovozného při opoždění větším než 3/10 a nepřesahujícím 4/10 lhůty dodací;
5/10 dovozného při opoždění větším než 4/10 lhůty dodací.
§ 2. Byl-li podán důkaz, že z opoždění vznikla škoda, budiž zaplacena za tuto škodu náhrada, která nemůže převyšovati dovozné.
§ 3. Náhrady poskytované podle paragrafů 1 a 2 tohoto článku, nemohou býti požadovány vedle těch, které by příslušely za úplnou ztrátu zboží.
Při částečné ztrátě buďtež zaplaceny v daném případě za část zásilky, která nebyla ztracena.
Při poškození poskytují se v daném případě vedle náhrady, stanovené v článku 32.
Článek 34.
Omezení náhrady podle určitých tarifů.
Poskytuje-li železnice veřejnosti zvláštních podmínek přepravních (tarify speciální nebo výjimečné), které značí slevu z celkového dovozného, počítaného podle obyčejných podmínek (tarifů všeobecných), může omeziti náhradu, příslušející oprávněnému příkazci při poškození, ztrátě neb opoždění, na určitou nejvyšší částku.
Jestliže takto stanovená nejvyšší částka vyplývá z tarifu, kterého bylo použito pouze na části přepravní cesty, lze se jí dovolávati jen tehdy, když příhoda, odůvodňující náhradu, udála se na této části přepravní cesty.
Článek 35.
Opověď zájmu na dodání.
§ 1. U každé zásilky může býti opověděn zájem na dodání a poznamenán v nákladním listu, jak jest řečeno v článku 6, § 6 písmeno k).
Částka opověděného zájmu musí býti vyjádřena buď ve měně státu odesílacího, nebo ve zlatých francích, nebo v jiné měně tarify stanovené.
§ 2. Z opověděné částky vybírá se poplatek 1/4‰ za každých započatých 10 kilometrů.
Tarify mohou tyto poplatky snížiti a stanoviti jejich nejmenší částku.
§ 3. Byl-li opověděn zájem na dodání, může býti žádáno při opoždění:
a) nebylo-li dokázáno, že vznikla z toho opoždění škoda a v mezích opověděného zájmu:
2/10 dovozného při opoždění nepřesahujícím 1/10 lhůty dodací;
4/10 dovozného při opoždění větším než 1/10 a nepřesahujícím 2/10 lhůty dodací;
6/10 dovozného při opoždění větším než 2/10 a nepřesahujícím 3/10 lhůty dodací;
8/10 dovozného při opoždění větším než 3/10 a nepřesahujícím 4/10 lhůty dodací;
celé dovozné při opoždění větším než 4/10 lhůty dodací;
b) je-li podán důkaz, že vznikla z opoždění škoda: náhradu až do výše opověděného zájmu.
Je-li částka opověděného zájmu menší než náhrady stanovené v článku 33, mohou býti tyto žádány místo náhrad, určených písmeny a) a b).
§ 4. Je-li podán důkaz, že škoda vznikla úplnou nebo částečnou ztrátou nebo poškozením zboží, u něhož byl opověděn zájem na dodání, může býti přiznána kromě náhrad, stanovených v článcích 29 a 32, nebo v daném případě v článku 34, další náhrada plné škody až do výše opověděné částky.
Článek 36.
Výše náhrady při zlém úmyslu nebo hrubé nedbalosti železnice.
Ve všech případech, kdy železnice zavinila úplnou nebo částečnou ztrátu, poškození neb opoždění zboží zlým úmyslem nebo hrubou nedbalostí, budiž oprávněnému příkazci plně nahrazena dokázaná škoda až do dvojnásobné výše nejvyšších částek, stanovených v daném případě v článcích 29, 32, 33, 34 a 35.
Článek 37.
Zúrokování náhrady.
Oprávněný příkazce může požadovati 6% úroky z přiznané náhrady, převyšuje-li tato náhrada při jednom nákladním listu deset franků.
Tyto úroky počítají se ode dne reklamace, zmíněné v článku 40 nebo, nebylo-li reklamace, ode dne podání žaloby.
Článek 38.
Vrácení náhrady.
Náhrada přijatá neprávem musí býti vrácena.
Při podvodu má železnice kromě toho nárok na zaplacení částky, rovnající se částce neprávem vyplacené, nehledě k trestním následkům.
Článek 39.
Ručení železnice za její zaměstnance.
Železnice ručí za zaměstnance ve své službě a za jiné osoby, kterých užije k vykonání přepravy, kterou na se vzala.
Jestliže však na žádost zájemce železniční zaměstnanci sepisují nákladní listy, pořizují překlady nebo činí jiné úkony, které nepříslušejí železnici, jest za to míti, že jednají na vrub osoby, které tyto služby prokazují.
KAPITOLA II.
Reklamace. Žaloby, řízení a promlčení ve sporech, vznikajících ze smlouvy přepravní.
Článek 40.
Reklamace.
§ 1. Reklamace ze smlouvy přepravní musí býti podány písemně u železnice označené v článku 42.
§ 2. Právo reklamovati mají osoby, které jsou podle článku 41 oprávněny žalovati železnici.
§ 3. Podá-li reklamaci odesilatel, musí předložiti duplikát nákladního listu. Podá-li reklamaci příjemce, musí předložiti nákladní list, byl-li mu vydán.
§ 4. Nákladní list, duplikát a jiné doklady, oprávněným příkazcem snad k reklamaci připojené, musí býti předloženy buď v prvopisech nebo v opisech, na žádost železnice řádně ověřených.
Při vyřizování reklamace může železnice požadovati předložení nákladního listu, duplikátu nebo dobírkového listu v prvopisu, aby v nich zaznamenala vyřízení.
Článek 41.
Osoby, které mohou podati žalobu na železnici.
§ 1. Žaloba na vrácení částky zaplacené podle smlouvy přepravní přísluší pouze tomu, kdo částku zaplatil.
§ 2. Žaloba z dobírek podle článku 19 přísluší pouze odesilateli.
§ 3. Ostatní žaloby na železnici, které vznikají ze smlouvy přepravní, příslušejí:
odesilateli, pokud má právo měniti smlouvu přepravní, jak řečeno v článku 21;
příjemci od okamžiku, kdy buď dostal nákladní list neb uplatnil práva, která mu příslušejí podle článku 16, § 3.
Při podání těchto žalob musí odesilatel předložiti duplikát nákladního listu. Schází-li, může žalovati železnici pouze tehdy, zmocní-li ho k tomu příjemce, nebo podá-li důkaz, že příjemce zboží odmítl.
Článek 42.
Železnice, na které mohou býti žaloby podány. Příslušnost.
§ 1. Žaloba na vrácení částky, zaplacené podle přepravní smlouvy, může býti podána pouze na železnici, která ji vybrala.
§ 2. Žaloba z dobírek podle článku 19 může býti podána jen na železnici odesílací.
§ 3. Ostatní žaloby, vznikající ze smlouvy přepravní, mohou býti podány jen na železnici odesílací, železnici určení nebo na tu železnici, na níž se udála příhoda, opravňující k žalobě.
Nedostala-li železnice určení zboží, může býti nicméně žalována.
Žalobce má právo volby mezi jmenovanými železnicemi; jakmile je žaloba podána, právo volby zaniká.
§ 4. Žaloba může býti podána jen u příslušného soudu státu žalované železnice, není-li jinak stanoveno úmluvami mezistátními nebo koncesemi.
Má-li některý podnik v provozu samostatné železniční sítě v různých státech, je každá z těchto sítí považována za zvláštní železnici podle tohoto paragrafu.
§ 5. Žaloba může býti podána na jinou železnici než které jsou označeny v §§ 1, 2 a 3, když je podána jako žaloba navzájem nebo jako námitky ve sporu, na který se vztahuje žaloba železnice z téže přepravní smlouvy.
§ 6. Ustanovení tohoto článku neplatí pro vzájemný postih železnic, který jest upraven v kapitole III tohoto oddílu.
Článek 43.
Zjištění částečné ztráty nebo poškození zboží.
§ 1. Objeví-li železnice částečnou ztrátu nebo poškození, nebo domnívá-li se toho, nebo tvrdí-li tak oprávněný příkazce, jest železnice povinna bez průtahu, a pokud je to možné, v přítomnosti oprávněného příkazce zjistiti zápisem stav a váhu zboží, a pokud je to možné, výši škody, její příčinu a dobu, kdy vznikla.
Opis tohoto zápisu budiž dán oprávněnému příkazci, žádá-li o to.
§ 2. Neuzná-li oprávněný příkazce zjištění v zápisu, může žádati za soudní zjištění stavu a váhy zboží, jakož i příčin a výše škody podle zákonů a řádů státu, kde bylo zboží dodáno.
Článek 44.
Zánik nároků ze smlouvy přepravní proti železnici.
§ 1. Odběrem zboží zanikají všechny nároky proti železnici, vzniklé ze smlouvy přepravní.
§ 2. Nároky však nezaniknou:
1. dokáže-li oprávněný příkazce, že škoda byla způsobena zlým úmyslem nebo hrubou nedbalostí železnice;
2. jde-li o nároky z opoždění, byly-li uplatněny u jedné ze železnic, označených v článku 42, § 3, ve lhůtě nepřesahující čtrnáct dnů, nečítajíc v to den odběru;
3. jde-li o nároky z částečné ztráty nebo z poškození:
a) byla-li zjištěna ztráta nebo poškození před odběrem zboží oprávněným příkazcem podle článku 43;
b) bylo-li zjištění, jež se mělo státi podle článku 43, opominuto pouze vinou železnice;
4. jde-li o nároky ze škod zevně neznatelných, které byly zjištěny po odběru, za těchto podmínek:
a) když železnice nenabídla oprávněnému příkazci přezkoumání zboží ve stanici určení;
b) když byla žádost za zjištění podle článku 43 podána hned po objevení škody a nejpozději v sedmi dnech po odběru zboží;
c) když oprávněný příkazce dokáže, že škoda vznikla v době mezi přijetím zboží ku přepravě a jeho dodáním;
5. jde-li o nároky na vrácení zaplacených částek nebo dobírky podle článku 19.
§ 3. Oprávněný příkazce může odpírati odběr zboží, i když byl přijal nákladní list a zaplatil přepravné, dokud nebude vyhověno jeho žádosti, aby byla zjištěna škoda jím tvrzená.
Výhrady, které by příjemce učinil, ač zboží odebral, nemají účinku, neuzná-li je železnice.
§ 4. Chybí-li při dodání některé z kusů uvedených v nákladním listu, může oprávněný příkazce zaznamenati ve stvrzence podle § 1 článku 16, že mu nebyly tyto přesně označené kusy dodány.
Článek 45.
Promlčení nároků ze smlouvy přepravní.
§ 1. Nároky ze smlouvy přepravní se promlčují v jednom roce, nebyla-li dlužná částka již na jisto postavena uznáním, smírem nebo soudním rozsudkem.
Promlčení však nastane až ve třech letech, jde-li:
a) o nároky odesilatelovy na vyplacení dobírky, vybrané železnicí od příjemce;
b) o nároky ze škody, způsobené zlým úmyslem nebo hrubou nedbalostí;
c) o nároky podle článku 38 při podvodu.
§ 2. Promlčení se počíná:
a) při nárocích na náhradu za částečnou ztrátu, poškození neb opožděné dodání:
dnem dodání;
b) při nárocích na náhradu za úplnou ztrátu:
dnem uplynutí lhůty dodací;
c) při nárocích na doplacení nebo vrácení dovozného, vedlejších poplatků nebo přirážek, nebo při nárocích na opravu přepravného, bylo-li tarifu užito nesprávně nebo stala-li se chyba při výpočtu:
dnem zaplacení dovozného, vedlejších poplatků nebo přirážky nebo, nebylo-li placeno, dnem podeje zboží ku přepravě;
d) při nárocích týkajících se dobírek podle článku 19:
90. dnem po uplynutí lhůty dodací;
e) při nárocích na zaplacení doplatku ke clu, požadovaného celním úřadem:
dnem uplatnění nároku celním úřadem.
Den označený jako počátek promlčení nepočítá se nikdy do lhůty.
§ 3. Promlčení se staví písemnou reklamací, podanou u železnice podle článku 40. Promlčení pokračuje dnem, kdy železnice zamítla reklamaci písemně a vrátila doklady, které k ní byly připojeny. Důkaz o přijetí reklamace neb odpovědi a o vrácení dokladů přísluší straně, která se toho dovolává.
Další reklamace nestaví promlčení.
§ 4. S výhradou předcházejících ustanovení řídí se stavení a přetržení promlčení zákony a řády státu, ve kterém byly nároky vzneseny.
Článek 46.
Nepřípustnost uplatňování nároků zaniklých nebo promlčených.
Nároky zaniklé nebo promlčené podle ustanovení článků 44 a 45 nemohou býti uplatňovány ani žalobou navzájem ani námitkami.
KAPITOLA III.
Pravidla pro vyúčtování. Vzájemný postih železnic.
Článek 47.
Pravidla pro vyúčtování mezi železnicemi.
§ 1. Každá železnice, která buď při odeslání nebo při příchodu zásilky vybrala přepravné nebo jiné pohledávky, vyplývající ze smlouvy přepravní, jest povinna zaplatiti zúčastněným železnicím podíl, který jim z těchto poplatků a pohledávek připadá.
§ 2. Odevzdání zboží jednou železnicí železnici následující opravňuje první železnici, aby připsala hned druhé železnici na vrub částku poplatků a pohledávek, které váznou na zboží podle nákladního listu v době odevzdání s výhradou konečného vyúčtování podle § 1 tohoto článku.
§ 3. S výhradou svých práv proti odesilateli ručí železnice odesílací za přepravné a ostatní poplatky, kterých nevybrala, ač odesilatel je vzal na se podle nákladního listu.
§ 4. Dodá-li železnice určení zboží, aniž by při dodání vybrala poplatky a pohledávky, jimiž bylo zatíženo, ručí za zaplacení těchto poplatků a pohledávek s výhradou svých práv proti příjemci.
Článek 48.
Postih při náhradě za úplnou nebo částečnou ztrátu nebo za poškození.
§ 1. Železnice, která zaplatila náhradu za úplnou nebo částečnou ztrátu nebo za poškození podle ustanovení této Úmluvy, má právo postihu proti železnicím, které se zúčastnily přepravy, podle těchto ustanovení:
a) železnice, která škodu způsobila, ručí sama;
b) byla-li škoda způsobena několika železnicemi, ručí každá z nich za škodu, kterou způsobila. Není-li v daném případě rozlišení možné, rozdělí se náhrada mezi ně podle zásad uvedených pod písmenem c);
c) nemůže-li býti dokázáno, že byla škoda způsobena jednou nebo několika železnicemi, rozdělí se příslušná náhrada mezi všechny železnice zúčastněné na přepravě s výjimkou těch, které dokáží, že se škoda nestala na jejich tratích. Rozdělení se provede v poměru k počtu kilometrických vzdáleností podle použitých tarifů.
§ 2. Je-li některá železnice neschopna platiti, rozdělí se podíl na ni připadající a jí nezaplacený mezi všechny ostatní železnice, které byly zúčastněny na přepravě, v poměru k počtu kilometrických vzdáleností podle použitých tarifů.
Článek 49.
Postih při náhradě za opožděné dodání.
§ 1. Předpisy uvedené v článku 48 platí též při náhradě placené za opoždění. Bylo-li opoždění způsobeno závadami, které byly zjištěny na několika železnicích, rozdělí se náhrada mezi tyto železnice v poměru ke zpoždění na jejich tratích.
§ 2. Lhůty dodací, stanovené článkem 11. této Úmluvy, rozdělí se mezi jednotlivé železnice, zúčastněné na přepravě, takto:
1. mezi dvě železnice sousední:
a) lhůta výpravní se rozdělí stejným dílem;
b) lhůta přepravní se rozdělí v poměru k počtu kilometrických vzdáleností podle použitých tarifů mezi obě železnice;
2. mezi tři nebo více železnic:
a) především se přidělí ze lhůty výpravní první a poslední železnici dvanáct hodin při nákladním zboží a šest hodin při rychlém zboží;
b) zbytek výpravní lhůty a třetina lhůty přepravní se rozdělí stejnými díly mezi všechny zúčastněné železnice;
c) další dvě třetiny lhůty přepravní rozdělí se mezi všechny železnice v poměru k počtu kilometrických vzdáleností podle použitých tarifů.
§ 3. Přirážky ke lhůtám, na které má některá železnice právo, přidělí se této železnici.
§ 4. Čas mezi okamžikem, kdy bylo zboží první železnici odevzdáno a dobou, kdy se lhůta počíná, jde výhradně k dobru této železnice.
§ 5. Výše uvedené rozdělení platí jen v případě, kdy celková dodací lhůta nebyla zachována.
Článek 50.
Řízení při postihu.
§ 1. Železnice, proti které je veden některý z postihů, o nichž je řeč ve shora zmíněných článcích 48 a 49, nemá naprosto práva vzíti v odpor řádně odůvodněné zaplacení, učiněné správou, která vede postih, byla-li náhrada stanovena soudně a byl-li jí spor řádně oznámen a dána zároveň příležitost do sporu vstoupiti. Soudce, který vede hlavní spor, určí podle okolnosti případu lhůty stanovené pro oznámení sporu a pro vstoupení do něho.
§ 2. Železnice, která chce vésti postih, musí svůj požadavek vznésti v jediné žalobě proti všem zúčastněným železnicím, s nimiž nebylo dosaženo narovnání, jinak ztratí právo postihu proti těm, které nežalovala.
§ 3. Soudce je povinen rozhodnouti v jediném rozsudku o všech postizích, které naň byly vzneseny.
§ 4. Žalované železnice nemohou vésti dodatečný postih.
§ 5. Není dovoleno předem spojiti postih se žalobou na náhradu.
Článek 51.
Příslušnost v řízení postihovém.
§ 1. Soudce v sídle železnice, proti které se vede postih, jest výhradně příslušným pro všechny postihové nároky.
§ 2. Má-li býti žaloba podána proti několika železnicím, má žalující železnice právo voliti mezi soudci, příslušnými podle předcházejícího paragrafu, toho, u kterého podá žalobu.
Článek 52.
Zvláštní ujednání o postizích.
Železnicím je vyhrazeno sjednati zvláštní ujednání buď předem pro různé postihy, které by mohly mezi sebou míti, nebo pro zvláštní případ.
ODDÍL IV.
Různá ustanovení.
Článek 53.
Platnost práva tuzemského.
Pokud není v této Úmluvě žádných ustanovení, platí v každém státě pro přepravu předpisy tuzemských zákonů a řádů.
Článek 54.
Všeobecná pravidla o řízení.
Řízení ve všech sporech, vznikajících z přeprav, pro které platí tato Úmluva, má pokračovati podle příslušného soudce, s výhradou opačných ustanovení v této Úmluvě.
Článek 55.
Vykonání rozsudků. Zabavení a jistoty.
§ 1. Jakmile rozsudky, podle ustanovení této Úmluvy vynesené příslušným soudcem po provedeném řízení s oběma stranami nebo pro zmeškání, staly se vykonatelnými podle zákonů, kterých bylo použito tímto soudcem, stávají se vykonavatelnými v každém z ostatních států smluvních ihned po splnění předpisů předepsaných v tom státě. Přezkoumání podstaty sporu není přípustné.
Toto ustanovení neplatí pro rozsudky, které jsou vykonatelné pouze prozatímně, ani pro odsuzující výroky, jimiž byla vyslovena povinnost žalobcova k náhradě škody, kromě útrat sporu, byla-li jeho žaloba zamítnuta.
§ 2. Pohledávky vzniklé z mezinárodní přepravy ve prospěch jedné železnice proti železnici, která není v témže státě jako první železnice, mohou býti zabaveny jen podle rozsudku vyneseného soudem státu, ve kterém jest železnice věřitelka.
§ 3. Železniční vozidla, jakož i movité předměty všeho druhu železnici náležející a v těchto vozidlech obsažené, mohou býti zabaveny na jiném území než na území státu, ve kterém jest železnice, která jest jejich vlastnicí, jen podle rozsudku vyneseného soudem onoho státu.
§ 4. Při soudních žalobách, které se zakládají na mezinárodní přepravní smlouvě, nemůže býti požadováno poskytnutí jistoty, aby bylo zabezpečeno zaplacení soudních útrat.
Článek 56.
Měna. Přepočítací nebo přijímací kurs cizích měn.
§ 1. Jsou-li v této Úmluvě nebo v jejich Přílohách vyjádřeny částky ve francích, jest je považovati za zlaté franky v hodnotě 15.18 zlatého dolaru Spojených států amerických.
§ 2. Železnice je povinna uveřejňovati ve vývěscích na pokladnách nebo jiným vhodným způsobem kursy, podle nichž přepočítává dovozné, dobírky, vedlejší poplatky a jiné poplatky, vyjádřené v jednotkách cizí měny, jsou-li placeny ve měně tuzemské (přepočítací kurs).
§ 3. Železnice, která přijímá placení v cizí měně, je též povinna uveřejňovati kursy, podle nichž je přijímá (kurs přijímací).
Článek 57.
Ústřední úřad pro mezinárodní železniční přepravy.
§ 1. Aby bylo usnadněno a zajištěno provádění této Úmluvy, je zřízen Ústřední úřad pro mezinárodní železniční přepravy, jehož úkolem jest:
a) přijímati oznámení každého smluvního státu a každé zúčastněné železnice a oznamovati je ostatním státům a železnicím;
b) sbírati, pořádati a uveřejňovati zprávy všeho druhu důležité pro mezinárodní přepravy;
c) na žádost stran projevovati dobrá zdání o sporech, které by mohly vzniknouti mezi železnicemi;
d) usnadňovati finanční vztahy mezi železnicemi, vzešlé z provádění mezinárodních přeprav, jakož i dobývání pohledávek nezaplacených a zajišťovati tímto způsobem bezpečnost vzájemných vztahů mezi železnicemi;
e) připravovati ku projednání žádosti o změnu této Úmluvy a navrhovati v daném případě svolání konferencí, o nichž je řeč v článku 60.
§ 2. Zvláštní řád, jímž jest Příloha VI této Úmluvy, určuje sídlo, složení a organisaci tohoto úřadu, jakož i to, čeho potřebuje pro svou činnost. Tento řád a jeho změny smluvené dohodou mezi všemi smluvními státy mají stejnou platnost a trvání jako Úmluva.
Článek 58.
Seznam tratí, pro které platí Úmluva.
§ 1. Úkolem Ústředního úřadu, o němž je řeč v článku 57, jest sestaviti a přesně vésti seznam tratí, pro které platí tato Úmluva. K tomu účelu dostává oznámení smluvních států o zápisu do tohoto seznamu neb o výmazu tratí, některé železnice nebo některého z podniků, zmíněných v článku 2.
§ 2. Účast nové trati na mezinárodní přepravě počíná teprve za měsíc ode dne, kdy Ústřední úřad oznámil ostatním státům její zápis.
§ 3. Výmaz některé trati vykoná Ústřední úřad ihned, jakmile mu oznámí smluvní stát, na jehož žádost tato trať byla zapsána do seznamu, že tato trať nemůže nadále dostáti závazkům Úmluvou uloženým.
§ 4. Již přijetí oznámení Ústředního úřadu opravňuje každou železnici přerušiti hned s tratí, která byla vyškrtnuta, veškerý mezinárodní přepravní styk, pokud nejde o zásilky na cestě, v jejichž přepravě musí býti pokračováno až do stanice určení.
Článek 59.
Připuštění nových států.
§ 1. Chce-li stát, který nepodepsal tuto Úmluvu, k ní přistoupiti, pošle svou žádost vládě švýcarské, která ji oznámí všem zúčastněným státům se zprávou Ústředního úřadu o stavu železnic žádajícího státu se stanoviska mezinárodní přepravy.
§ 2. Neoznámí-li ve lhůtě šesti měsíců, počínaje od rozeslání této zprávy, nejméně dva státy švýcarské vládě své námitky, jest žádost pravoplatně přijata, o čemž vláda švýcarská zpraví stát, který žádost podal, i všechny státy zúčastněné.
V případě opačném oznámí vláda švýcarská všem státům a státu žádost podávajícímu, že zkoumání žádosti se odročuje.
§ 3. Připuštění stává se účinným měsíc ode dne oznámení rozeslaného vládou švýcarskou.
Článek 60.
Revise úmluvy.
§ 1. K revisi Úmluvy sejdou se zástupcové smluvních států svolaní vládou švýcarskou, nejpozději pět let po té, kdy vešly v platnost změny, přijaté poslední konferencí.
Konference svolá se dříve, požádá-li o to nejméně třetina smluvních států.
§ 2. Ku přesnému vedení Přílohy I je zřízena komise znalců, jejíž organisace a činnost jsou upraveny řádem, jenž jest v Příloze VII této Úmluvy. Usnesení této komise jsou hned oznamována vládám zúčastněných států prostřednictvím Ústředního úřadu. Jsou považována za přijata, nevznesou-li ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení proti nim námitky nejméně dvě vlády. Vstoupí v platnost prvního dne třetího měsíce po měsíci, ve kterém Ústřední úřad oznámil jich přijetí vládám zúčastněných států. Ústřední úřad označí ten den při oznámení těchto usnesení.
Článek 61.
Doplňující ustanovení.
§ 1. Doplňující ustanovení, která by některé smluvní státy nebo zúčastněné železnice pokládaly za vhodné uveřejniti ku provádění Úmluvy, buďtež oznámeny Ústřednímu úřadu.
§ 2. Úmluvy o přijetí těchto ustanovení mohou vejíti v platnost na železnicích, které k nim přistoupily, způsobem stanoveným zákony a řády každého státu, nesmí však odporovati Mezinárodní úmluvě.
Jejich uvedení v platnost budiž oznámeno Ústřednímu úřadu.
Článek 62.
Doba platnosti závazku vyplývajícího z přistoupení k Úmluvě.
§ 1. Doba platnosti této Úmluvy je neomezena. Každý zúčastněný stát může ji však vypověděti za těchto podmínek:
První závazek platí až do 31. prosince pátého roku po vstoupení této Úmluvy v platnost. Každý stát, který by ji chtěl vypověděti po uplynutí této doby, musí oznámiti svůj úmysl nejméně jeden rok před tím švýcarské vládě, která o tom zpraví všechny zúčastněné státy.
Nebylo-li oznámení učiněno v naznačené lhůtě, závazek se pravoplatně prodlužuje na další tři leta a tak dále od tří do tří let, nebyla-li dána výpověď nejméně jeden rok před 31. prosincem posledního roku jednoho z těchto tříletí.
§ 2. Nové státy, připuštěné k účasti na Úmluvě během pětiletí nebo během jednoho z tříletí, jsou zavázány až do konce tohoto období, pak až do konce každého následujícího období, dokud nevypovědí svůj závazek nejméně jeden rok před uplynutím jednoho z nich.
Článek 63.
Texty Úmluvy a jejich vzájemná platnost.
Tato Úmluva byla podle diplomatických zvyklostí sjednána a podepsána v jazyku francouzském.
Textu francouzskému jest připojen text v jazyku německém a text v jazyku italském, které mají platnost oficiálních překladů.
Při rozporu rozhoduje text francouzský.
Tomu na svědomí podepsali tuto Úmluvu plnomocníci shora jmenovaní a zástupce vládní komise Saarského území.
Dáno v Bernu dvacátéhotřetího října roku tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého v jediném exempláři, který zůstane uložen v archivu švýcarské spolkové vlády, a jehož autentický výtisk bude dodán každé z podepsavších Mocností.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO di PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO de PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER de TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
U. DOUDE van TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Příloha I.*)
(článek 4).
Předpisy o předmětech podmínečně připuštěných ku přepravě.
Úvod.
Zboží uvedené v příloze I musí býti v nákladním listu označeno názvy podle přílohy.
Předměty, které patří pod pojem tříd I, II a VI a nejsou v nich vyjmenovány, jsou vyloučeny z přepravy. Předměty, které patří pod pojem tříd III, IV a V a nejsou v nich vyjmenovány, je dovoleno přepravovati bez podmínek.
Látky vyjmenované v příloze I nesmějí býti zabaleny do téhož obalu pospolu nebo s jinými předměty, leč dovoluje-li to příloha I. Do téhož vozu mohou býti nakládány pospolu nebo s jinými předměty, pokud to příloha I nezakazuje.
Předpisuje-li příloha I na obalech určité nápisy, musí býti u těchto nápisů značka
Jde-li o zboží třídy I, musí odesilatel shora uvedený název zboží v nákladním listu červeně podtrhnouti.
Pokud příloha I neobsahuje opačných ustanovení, není nijak obmezeno přijetí předmětů uvedených v příloze I ku přepravě jako rychlé zboží.
Pokud níže uvedené předpisy ustanovují polepování nálepkou podle vzorců č. 1, 2 nebo 3, uvedených na konci přílohy I, musí odesilatel tyto nálepky na kusy upevniti pokud možné tak, že je nalepí nebo přibije; pouze, nedovoluje-li to povaha zboží, mohou býti nalepeny na lepenku nebo tabulky řádně připevněné na kusy.
Nálepky téhož vzorce musí býti nalepeny drahou na obě strany vozu dříve než se začne nakládati. Nálepky je třeba přibíti nebo nalepiti buď na příslušném místě nebo na tabulce připevněné na stěně nebo upevniti jakýmkoli způsobem tak, aby pevně držely.
TŘÍDA I.
Látky, které mohou vybuchnouti.
Ia. Trhaviny a střeliviny.1)
Je dovoleno přepravovati:
1. Nitrocelulosu (střelnou bavlnu, kollodiovou bavlnu), a to:
a) ve vločkách a nelisovanou, obsahuje-li alespoň 25% vody neb alkoholu (75 dílů suché látky a 25 dílů kapaliny);
b) lisovanou, obsahuje-li alespoň 15% vody (85 dílů suché látky a 15 dílů vody).
Nitrocelulosa musí vyhovovati těmto podmínkám chemické stálosti látky (stability):
Nitrocelulosa zahřívaná po dvě hodiny na teplotu 132° C nesmí vyvíjeti více než 3 kubické centimetry kysličníku dusnatého na 1 gram nitrocelulosy; teplota vzbušnosti musí býti nad 180° C.
2. Trinitrotoluol, jakož i trinitrotoluol zvaný kapalný (neutrální směs nitrovaných toluolů, kapalná při obyčejné teplotě). Tyto látky nesmějí býti nebezpečnější než chemický čistý „α trinitrotoluol“.
3. Kyselinu pikrovou. Ta nesmí obsahovati nečistot, které by ji činily nebezpečnější než chemicky čistý výrobek.
4. Organické nitrolátky, které nejsou nebezpečnější než kyselina pikrová, určené k vědeckému badání nebo k farmaceutickým účelům, odesílané v množství, které u jedné látky není větší než 500 gramů a u všech dohromady než 5 kilogramů ryzí váhy, v množství to rovnajícím se 15 kilogramům hrubé váhy.
Přepravní podmínky.
Přeprava výbušin se řídí těmito ustanoveními:
A. Balení.
(1) 1. Nitrocelulosa (střelná bavlna, kollodiová bavlna).
Nitrocelulosa ve vločkách a nelisovaná, obsahující alespoň 25% vody neb alkoholu [a)] a nitrocelulosa lisovaná, obsahující alespoň 15% vody [b)] musí býti zabalena do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných, nepropouštějících podle okolností vodu neb alkohol. Místo dřevěných nádob lze užíti též odolných a nepromokavých sudů lepenkových.
2. Trinitrotoluol musí býti řádně zabalen do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných. Místo dřevěných nádob lze užíti též odolných a nepromokavých sudů lepenkových.
Trinitrotoluol zvaný kapalný může býti balen nejen do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných, nýbrž i do železných nádob s naprosto neprodyšným závěrem, který by povolil při požáru tlaku plynů, tvořících se uvnitř nádoby.
3. Kyselina pikrová musí býti řádně balena do odolných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných. Místo nich lze užíti též odolných a nepromokavých sudů lepenkových. Látky, obsahující olovo (směsi nebo sloučeniny), nejsou přípustné jako obaly.
4. Přípravky z organických nitrolátek musí býti dobře zabaleny do utěsněných nádob ze skla nebo kameniny, které se dají dobře uzavříti, a tyto pak musí býti dobře zabaleny do pevných a utěsněných nádob dřevěných, které se dají dobře uzavříti.
(2) Hrubá váha kusu vyjmenovaného pod 1, 2 a 3 nesmí býti větší než 60 kilogramů, jde-li o bedny; jde-li o balení v sudech, které se mohou váleti, je přípustná hrubá váha 100 kilogramů.
Hrubá váha kusu vyjmenovaného pod 4 nesmí býti větší než 15 kilogramů.
(3) Každý kus musí býti opatřen nálepkou podle vzorce č. 1. Mimo to musí býti na kusech s kyselinou pikrovou zřetelný nápis červenými písmeny „Kyselina pikrová“.
B. Osvědčení. Nákladní listy.
(1) Při každé zásilce musí odesilatel a odborník-chemik, uznaný odesílací železnicí, potvrditi na nákladním listu, že povaha zboží a obal vyhovují shora uvedeným předpisům. Osvědčení odborníka není třeba, je-li za týmž účelem připojeno zvláštní prohlášení příslušného úřadu k nákladnímu listu, v němž třeba to poznamenati.
(2) Zvláštní zákonné předpisy smluvních států, po jejichž území má zásilka jíti, ustanovují jiná osvědčení, kterých by snad bylo ještě třeba.
C. Přepravní prostředky.
(1) Veškeré výbušiny musí býti přepravovány v krytých vozech nákladních.
(2) Vozů, jejichž stěny nebo střechy jsou pokryty olovem, nesmí se užíti pro přepravu kyseliny pikrové.
D. Nakládání.
(1) Výbušné látky se nesmějí nakládati do téhož vozu s předměty vyjmenovanými pod I c, I d, I e, II, III a V.
(2) Je zakázáno nakládati látky obsahující olovo (směsi nebo sloučeniny) do téhož vozu s kyselinou pikrovou.
E. Způsob přepravy.
Přeprava jako rychlé zboží není dovolena.
Ib) Munice.
Je dovoleno přepravovati:
1. Zápalnice bez zapalovačů,
a) časové zápalnice [zápalnice ze silné hadice s duší z černého prachu o velkém průměru nebo s duší z vláken nitrované bavlny; pokud jde o zápalnice s pomalým hořením viz I c, 1 c)];
b) mžikové zápalnice (kovové trubice tenkých stěn o malém průměru s duší z výbušných látek, které nejsou nebezpečnější než čistá kyselina pikrová, nebo opředené šňůry o malém průměru s duší z třaskavé složi, která není nebezpečnější než černý prach).
2. Netřaskavá rozněcovadla (rozněcovadla, která nezpůsobují drtivého účinku ani rozbuškami a jinými zařízeními),
a) zápalky pro střelné zbraně (kovové zápalky); zápalné hladiny pro střelivo (lepenkové pánvičky) s obsahem nanejvíce 40 miligramů zápalné složi, jejichž převyšující okraj lepenkový musí býti alespoň dvakráte tak vysoký jako průměr vlisované složi zápalné;
b) prázdné nábojnice se zápalkami pro střelné zbraně;
c) trubkové zapalovače, zápalkové šrouby, elektrické zapalovače bez rozbušek, bezpečné zapalovače nebo jiná podobná zapalovadla se slabou náplní černého prachu, uváděná v činnost třením, úderem neb elektřinou;
d) zapalovače dělového střeliva bez rozbušek nebo bez zařízení, způsobujících drtivý účinek, roznětky pro zapalovače dělového střeliva.
3. Petardy pro třaskavá zastavovací návěští na železnicích.
4. Náboje pro ruční zbraně,
a) hotové náboje s nábojnicemi výhradně z kovu. Střely musí býti s nábojnicemi tak spojeny, aby se nemohly ani odděliti ani aby se nevytrousila náplň prachu;
b) hotové náboje s nábojnicemi částečně kovovými. Celá náplň prachu musí býti v kovovém spodku nábojnice a musí býti uzavřena zátkou nebo krytkou. Lepenka musí býti tak odolná, aby se za přepravy nezlomila;
c) hotové lepenkové náboje se středním roznětem. Lepenka musí býti tak odolná, aby se za přepravy nezlomila;
d) kuličkové náboje pro flobertky;
e) brokové náboje pro flobertky;
f) flobertkové náboje bez kuliček a broků.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
Pokud jde o 1.
(1) Zápalnice bez zapalovačů musí býti baleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných (beden anebo sudů) tak, aby nemohlo nastati ani rozsypání ani vydrobení; na bednách nebo sudech nesmějí býti železné pásky neb obruče. Místo dřevěných nádob lze užíti odolných a nepromokavých sudů lepenkových.
(2) Hrubá váha kusu se zápalnicemi nesmí býti větší než 60 kilogramů.
(3) Na každém kuse musí býti nálepka podle vzorce č. 1.
Pokud jde o 2.
(1) Netřaskavá rozněcovadla musí býti balena do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných (beden); mimo to jsou přípustné:
dřevěné sudy pro rozněcovadla, vyjmenovaná v a);
pytle pro prázdné nábojnice, vyjmenované v b);
dřevěné bečky neb odolné a nepromokavé lepenkové sudy pro elektrické zapalovače bez rozbušek vyjmenované v c).
(2) Před uložením rozněcovadel vyjmenovaných v a) do vnějších obalů je třeba dbáti:
1. zápalky, u kterých je povrch zápalné složi nepokryt, smějí býti pevně baleny nanejvíce po 1000, zápalky, u kterých je povrch zápalné složi přikryt, nanejvíce po 5000 do nádob z bílého plechu, do krabic z tuhé lepenky nebo do dřevěných bedniček;
2. zápalné hladiny pro střelivo musí býti pevně baleny nanejvíce po 1000 do krabic z tuhé lepenky. U krabice musí víko přesahovati; krabice musí býti dobře svázány. Každá bedna smí obsahovati nanejvíce 10 krabic a uvnitř musí býti vyložena buď plstěnou vložkou centimetr tlustou nebo podobnou látkou.
(3) Rozněcovadla vyjmenovaná v c) a d) musí býti balena do nádob tak, aby se nemohla posunovati.
(4) Kus se zapalovači vyjmenovanými v a), c) a d) nesmí vážiti více než 100 kilogramů.
Pokud jde o 3.
(1) Petardy musí býti baleny do beden z drážkových prken alespoň 22 milimetrů silných a pevně spojených šrouby do dřeva, úplně utěsněných a vložených do druhé bedny utěsněné. Ta nesmí míti větší objem než 60 kubických decimetrů.
(2) Petardy musí býti řádně uloženy do papírových ostřižků, pilin nebo sádry, nebo musí býti dobře srovnány a odděleny jedna od druhé tak, aby se nemohly dotýkati ani navzájem ani stěn bedny.
(3) Na každém kuse musí býti nálepka podle vzorce č. 1.
Pokud jde o 4.
(1) Náboje pro ruční zbraně musí býti řádně uloženy do nádob z bílého plechu nebo do dřevěných nádob, nebo do nádob z pevné lepenky tak, aby se nemohly posunovati. Nádoby musí býti baleny těsně vedle sebe a nad sebou do pevných, utěsněných a dobře uzavřených beden dřevěných. Prázdné mezery musí býti vyplněny lepenkou, papírem, koudelí, dřevitou vlnou nebo hoblovačkami — vše bez vlhkosti a bez mastných látek — tak, aby bylo zamezeno viklání.
(2) Hrubá váha kusu nesmí býti větší než 100 kilogramů.
B. Osvědčení. Nákladní listy.
(1) U mžikových zápalnic, vyjmenovaných pod 1b), musí býti v nákladním listu osvědčení odborníka-chemika, uznaného odesílací železnicí, potvrzující, že povaha výbušiny vyhovuje podmínkám ustanoveným pod Ib, 1b) přílohy I k Mezinárodní úmluvě. Osvědčení odborníka není třeba, je-li připojeno za týmž účelem zvláštní prohlášení příslušného úřadu k nákladnímu listu, v němž třeba to poznamenati.
(2) Pro netřaskavá rozněcovadla vyjmenovaná pod 2 musí býti v nákladním listu zapsáno osvědčení podepsané odesilatelem, které musí zníti takto:

„Podepsaný potvrzuje, že zásilka uvedená v tomto nákladním listu vyhovuje jak povahou, tak obalem ustanovením I b přílohy I k Mezinárodní úmluvě o netřaskavých rozněcovadlech“.
(3) Pokud jde o petardy, musí odesilatel potvrditi v nákladním listu, že zásilka je balena podle předpisů uvedených pod I b přílohy I k Mezinárodní úmluvě.
(4) Pokud jde o náboje pro ruční zbraně vyjmenované pod 4, musí býti v nákladním listu zapsáno osvědčení podepsané odesilatelem, které musí zníti takto:

„Podepsaný potvrzuje, že zásilka uvedená v tomto nákladním listu vyhovuje jak povahou, tak obalem ustanovením I b přílohy I k Mezinárodní úmluvě o nábojích pro ruční zbraně“.
(5) Zvláštní zákonné předpisy smluvních států, po jejichž území má zásilka jíti, ustanovují jiná osvědčení, kterých by snad bylo ještě třeba.
C. Přepravní prostředky.
Veškeré střelivo musí býti přepravováno v krytých vozech nákladních.
D. Způsob přepravy.
Zápalnice (1) a petardy (3) jsou vyloučeny z přepravy jako rychlé zboží.
I c. Zapalovací a ohňostrojná tělesa.
Je dovoleno přepravovati:
1. Zapalovací tělesa a zápalnice.
a) Obyčejné zápalky (sirky) a jiné škrtací zápalky.
b) Pyrotechnické zápalné tyčinky, jako bengálské zápalky, tyčinky se zlatým deštěm, tyčinky s květinovým deštěm, kouzelné svíce atd.
c) Zápalnice z černého prachu, zápalnice z tenké a husté hadice s duší z černého prachu o malém průměru [pokud jde o jiné zápalnice z černého prachu — zápalnice s rychlým hořením — viz Ib, 1a)].
2. Pyrotechnické salonní výrobky, zápalné pásky.
a) Třaskavé bonbony, květinové lístky, lístky z kollodiového papíru a jiné podobné výrobky, obsahující nepatrné množství kollodiového papíru nebo malé kuličky z třaskavého stříbra.
b) Třaskavé hrášky, třaskavé granáty a podobné výrobky, obsahující třaskavé stříbro. Nesmějí však obsahovati více než jeden gram třaskavého stříbra na 1000 kusů.
c) Konfetové kuličky, Boskovy válečky, kotilonové ovoce a podobné výrobky, obsahující slabou náplň kollodiové bavlny určené k vypálení neškodného obsahu, jako kuliček z vaty, konfetů atd.
d)1) Výbušné lístky (amorces), zápalné pásky, parafinové pásky zápalné, obsahující výbušinu složenou z chlorečnanu draselného nebo ledku, z malého množství fosforu, jakož i sirníku antimonitého, síry, mléčného cukru, ultramarinu, lepidla (dextrinu, gumy) nebo podobných látek. Na 1000 zápalných lístků lze užíti nanejvíce 7 gramů 5 decigramů výbušiny.
3. Ohňostrojná tělesa.
a) Umělecká ohňostrojná tělesa, jako rakety, římská světla, fontány, kola, slunce atd.
b) Malé a salonní ohňostroje, jako žabky, fire crackers, toulačky, stříbrný a zlatý dešť a jiná podobná tělesa ohňostrojná, která lze vypáliti z ruky.
c) Bengálské ohně, bengálské pochodně, signal blue lights atd.
Pro složení ohňostrojných těles platí toto:
(1) Ohňostrojná tělesa nesmějí býti schopna vyvolati silný výbuch, aniž smějí obsahovati nějakou směs, která by se lehce vznítila buď samovolně nebo třením, tlakem neb úderem.
Jsou přípustné:
přísada nanejvíce 3% práškového hořčíku do směsí nitratových a do bengálských hořčíkových pochodní;
směsi chlorečnanů, obsahující nanejvíce 40% chlorečnanu draselného do malých světelných tělísek, která jsou uvnitř tělesa ohňostrojného;
tuby, obsahující pikran hořečnatý a chlorečnany plněné v papírových dutinkách. Tyto tuby však nesmějí míti schopnost vybuchnouti nárazem, úderem nebo zapálením.
Jiné směsi, obsahující žlutý fosfor, zinkový prach, práškový hořčík nebo chlorečnany nejsou dovoleny.
(2) Tělesa vyjmenovaná v a) a b) musí se skládati hlavně z moučného černého prachu smíšeného s uhlím, kovovým prachem (litinovým prachem, prachem z lité oceli), hliníkovým pozlátkem, olověným klejtem a jinými nerostnými prášky v lisovaném stavu. Jednotlivé těleso nesmí obsahovati více než 30 gramů černého prachu zrněného.
4. Návěštní ohňostroje jako rány dělové atd., skládající se z papírové dutinky zaklížené a ovinuté motouzem a obsahující nanejvíce 75 gramů zrněného prachu se zápalnicí, avšak bez detonačního zapalovače.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) K balení se musí užíti pevných, utěsněných a dobře uzavřených beden dřevěných. Pro předměty vyjmenované pod 1a) lze též užíti pevných nádob z bílého plechu. Pro předměty vyjmenované pod 2b) až d), 3 a 4 musí býti bedny z prken spárovaných; jejich hrany musí býti spojeny na rybinu nebo svlakem. U předmětů vyjmenovaných pod 2 musí býti víka na bednách připevněna šrouby. Pro předměty, vyjmenované pod 2b) až d), 3 a 4, musí býti bedny zhotoveny z prken alespoň 18 milimetrů silných; uvnitř musí se vyložiti dobrým a pevným papírem; papír může býti nahrazen lehkou vložkou zinkovou. Bedny pro předměty vyjmenované pod 1c) musí vyhovovati těmto posledním dvěma předpisům.
(2) Výrobky níže vyjmenované musí býti před uložením do nádob řádně zabaleny takto:
a) předměty pod 1a), 2a) a 2c)
do silných papírových obalů nebo do pevných krabic;
b) předměty pod 1b)
do krabic, které se spojí po 10 až 12 do balíků a zabalí do papíru;
c) předměty pod 2b)
do dřevěných bedniček nebo do silných lepenkových krabic, obalených papírem, při čemž žádná nesmí obsahovati více než 1000 kusů; aby se nepohybovaly, utěsní se pilinami;
d) předměty pod 2d)
α) výbušné lístky do pevných krabic lepenkových, z nichž žádná nesmí obsahovati více než 100 lístků. Tyto krabice s výbušnými lístky se spojí po 12 do kotouče, a 12 kotoučů se sváže v pevný balík a zabalí do papírového obalu;
β) zápalné pásky a parafinové zápalné pásky buď tak, jak uvedeno v α), nebo do válců z bílého plechu s těsně nasazenými víky na obou koncích. Každý válec smí obsahovati nanejvíce 12 svinutých proužků po 50 zápalných páscích. Tyto krabice se spojí nanejvíce po 30 v pevný balík a zabalí do papírového obalu;
e) předměty pod 3
do pevných krabic lepenkových nebo do dřevěných bedniček; předměty vyjmenované pod 3c) mohou býti baleny též do papírových sáčků; umělecká ohňostrojná tělesa velkých rozměrů musí býti zabalena do papíru, není-li jejich místo pro zapálení přikryto papírovou čepičkou; v obou případech musí býti zabráněno roztroušení;
f) předměty pod 4
do pevných krabic, do kterých musí býti návěštní ohňostroje řádně uloženy, při čemž jednotlivá tělesa musí býti od sebe oddělena silnou vrstvou pilin nebo podobné látky.
(3) Balíky se nesmějí v nádobách posunovati. U předmětů vyjmenovaných pod 2b) až d), 3 a 4 musí býti prázdné prostory vnější bedny řádně vyplněny vhodnými a suchými látkami balicími (dřevitou vlnou, papírem atd.). Vlhkého sena, bavlněných cucků a jiných látek, které se mohou samy vznítiti, nesmí se užíti. Jde-li o veliké obrazy ohnivé (transparenty), stačí upevniti je řádně v nádobě.
(4) Na vnějších nádobách musí býti zřetelnými a trvanlivými písmeny označen údaj obsahu, a mimo to u předmětů, uvedených pod 2b) až d), 3 a 4 přesná adresa odesilatelova.
(5) Hrubá váha kusu s předměty vyjmenovanými pod 2b) až d), 3 a 4 nesmí býti větší než 100 kilogramů, celková váha zápalných látek u obyčejných ohňostrojných těles 20 kilogramů, u malých ohňostrojných těles a u salonních ohňostrojů 25 kilogramů; celková váha zrněného prachu obsaženého ve směsi obyčejných ohňostrojných těles, malých těles ohňostrojných a salonních ohňostrojů nesmí býti větší než 2.5 kilogramu, celková váha výbušin u výbušných lístků nesmí býti větší než 7 kilogramů.
(6) Na každém kuse, vyjma na kusech s předměty vyjmenovanými pod 1, musí býti nálepka podle vzorce č. 1.
B. Ostatní ustanovení.
(1) Zápalky vyjmenované pod 1a) v množství ne větším než 5 kilogramů, zabalené podle předpisů kapitoly A, lze spojiti v jeden kus s jinými předměty, (vyjma látky vyjmenované pod Ia, Ib a Ic, II a III této přílohy).
(2) Zápalnice [1c)] a výbušné látky [2d)] nesmějí býti nakládány do téhož vozu s výbušinami nebo se zápalnými látkami.
(3) Přeprava musí býti provedena v krytých vozech.
(4) U předmětů vyjmenovaných pod 2b) až d), 3 a 4 musí odesilatel potvrditi v nákladním listu, že povaha zásilky i obal vyhovuje předpisům ustanoveným v Ic přílohy I k Mezinárodní úmluvě.
C. Způsob přepravy.
Ohňostrojná tělesa (3) a návěštní ohňostroje (4) jsou vyloučeny z přepravy jako rychlé zboží.
I d. Stlačené, zkapalněné a pod tlakem rozpuštěné plyny.
Je dovoleno přepravovati stlačené, zkapalněné a pod tlakem rozpuštěné plyny níže vyjmenované:
a) Stlačené plyny:
1. kysličník uhličitý;
2. vodní plyn, svítiplyn, smíšený plyn (olejový plyn, neobsahující více než 30% acetylenu);
3. olejový plyn (plyn bohatý);
4. kyslík, vodík, dusík, methan (báňský plyn), vzduch, vzácné plyny (argon, neon, helium, xenon, krypton);
b) Zkapalněné plyny:
5. kysličník uhličitý, olejový plyn, kysličník dusný, ethan;
6. amoniak, karbonylchlorid (fosgen);
7. bezvodý chlor, kysličník siřičitý, kysličník dusičitý (tetroxyd dusíku);
8. methylchlorid, ethylchlorid, methyléter, methylamin, ethylamin;
9. kapalný vzduch, kapalný kyslík;
c) Rozpuštěné plyny pod tlakem:
10. amoniak rozpuštěný ve vodě, v koncentracích vyšších než 25% a nepřevyšujících 50%;
11. acetylen rozpuštěný v acetonu a nassátý v pórovitých látkách.
Přepravní podmínky.
A. Druhy nádob.
a) Pokud nejsou v této příloze uvedeny zvláštní podmínky pro výrobu, povahu a jakost kovu, kterým musí vyhovovati nádoby na stlačené, zkapalněné a pod tlakem rozpuštěné plyny, platí podmínky předepsané pro tuzemskou přepravu jejich země původní.
b) Pro kapalný vzduch a kapalný kyslík se užije:
α) skleněných nádob s dvojitými stěnami, mezi nimiž je vzduchoprázdný prostor.
Nádoby musí býti obaleny plstí a uzavřeny plstěnou zátkou tak, aby mohly plyny unikati, aniž způsobí uvnitř silný tlak, aby však nemohla kapalina vytékati. Tato plstěná zátka musí býti upevněna tak, aby se nemohla při naklonění nebo při převrácení láhve uvolniti. Každá láhev nebo několik lahví spolu spojených musí býti chráněno od nárazu drátěným košem nebo jinou podobnou nádobou pevně na zemi stojící. Tyto koše nebo jiné podobné nádoby musí býti uloženy do kovových truhlíků nebo dřevěných beden s plechovou vložkou, nahoře otevřených nebo pouze chráněných v hoření své části drátěnou sítí, dírkovaným víkem nebo jiným podobným způsobem ochranným. Kovové truhlíky nebo dřevěné bedny musí býti ve spodní své části úplně utěsněné do dostatečné výše, aby se nemohla při rozbití lahví kapalina z vnějších obalů rozlíti. Truhlíky a bedny nesmějí obsahovati snadno zápalné látky balicí; látky jako plsť a vlna jsou dovolené;
β) nádoby z jiných látek.
Těch nelze užíti, leč s podmínkou, že jsou chráněny od pronikání tepla tak, aby se nemohly ani opotiti ani ojíniti. Předpisy uvedené v α) o uzávěře skleněných lahví platí obdobně o těchto nádobách.
c) Pro roztoky acetylenu v acetonu musí býti nádoby z tažného železa plávkového, z kujné (temperované) oceli nebo z jiné látky podobné jak co do pevnosti a pružnosti, tak i tažitelnosti (nikoli však z mědi). Nádoby se naplní hmotou pórovitou, stejnoměrně rozloženou, a to takovou, aby nemohla vzniknouti prázdná prostora vlivem teploty 50° C nebo nárazy za přepravy. Ani tato hmota ani rozpouštědla nesmějí nijak chemicky působiti navzájem, ani na kov, z něhož je nádoba vyrobena. Žádná částka kovová v přímém styku s rozpuštěným acetylenem nesmí býti vyrobena z mědi nebo ze slitiny, obsahující více než 70% mědi. V nádobách musí býti normální množství rozpouštědla takové, aby zvětšení objemu, které nastane nassátím acetylenu při tlaku plnění, zůstavilo uvnitř pórovité hmoty volný prostor, rovnající se alespoň 15% obsahu vody v nádobě; naplnění acetylenem smí býti takové, aby konečný tlak plnění nebyl při teplotě 15° C větší než 15 kg/cm2.
B. Úřední zkoušení nádob.
Nádoby z plávkového železa, oceli nebo mědi musí býti před užitím podrobeny odborníkem schváleným příslušnými úřady zkoušce vodním tlakem. Nádoby určené ku přepravě roztoků acetylenu musí býti mimo to před užitím přezkoušeny, pokud jde o jakost pórovité hmoty a množství přípustného rozpouštědla [viz A, c)].
(2) Vnitřní tlak, kterému je nutné podrobiti nádoby při zkoušce vodním tlakem, musí býti:
a) u stlačených plynů jeden a půl tlaku plnění, který nesmí převyšovati meze ustanovené v D (viz dále). Zkušební tlak musí převyšovati tlak plnění alespoň o 5 kilogramů na čtvereční centimetr;
b) u zkapalněných plynů vyjmenovaných pod 5, 6, 7 a 8:
u kysličníku uhličitého .................. 250 kg/cm2,u olejového plynu ........................ 250„u kysličníku dusného ................... 250 „u ethanu ......................................120 „u amoniaku .................................. 35 „u karbonylchloridu (fosgenu) ....... 15 „u chloru ........................................ 30 „u kysličníku siřičitého ................... 15 „u kysličníku dusičitého .................30 „u methylchloridu ..........................20 „u ethylchloridu ............................. 10 „u methyléteru ............................... 20 „u methylaminu ............................. 14 „u ethylaminu ................................10 „
c) u rozpuštěných plynů pod tlakem:
u acetylenu rozpuštěného  v acetonu ...............................60 kg/cm2u amoniaku rozpuštěného pod tlakem, a to: ............................na 30% (30 dílů amoniaku,  70 dílů vody) ..........................6 „na 40% (40 dílů amoniaku,  60 dílů vody) ..........................8 „na 50% (50 dílů amoniaku,  50 dílů vody) ..........................12 „
(3) Zkouška tlakem se musí opakovati:
a) každé 2 roky u nádob určených ku přepravě chloru, kysličníku dusičitého, kysličníku siřičitého, karbonylchloridu, methylchloridu a ethylchloridu;
b) každých 5 let u nádob určených ku přepravě ostatních stlačených a zkapalněných plynů;
c) každých 5 let u nádob na rozpuštěný amoniak pod tlakem.
(4) Nádoby na přepravu rozpuštěného acetylenu musí býti podrobeny zkoušce každých 10 let. Tato zkouška musí obsahovati alespoň vnější stav nádob (účinek rezu, znetvoření) a stav hmoty výplně (uvolnění, slehnutí). Mimo to musí se provésti namátkou zkouška tím, že se prořízne přiměřený počet nádob a zkouší se pečlivě vnitřek, jak pokud jde o rez, tak pokud jde o změny na hmotě výplně a o změny na látce, ze které jsou vyrobeny.
Při přepravě nádob s rozpuštěným acetylenem musí býti nákladní list provázen osvědčením příslušného úřadu odesílací země, podle něhož jsou tyto nádoby v té zemi připuštěné ku přepravě.
(5) Zkoušku vodním tlakem je třeba provésti tak, aby zvyšování tlaku se dálo bez nárazů. Nádoby musí vydržeti zkušební tlak, aniž změní trvale svůj tvar a aniž dostanou trhliny. Aby se zjistilo, že zkušební tlak nezpůsobil ani trhlin ani trvalých změn tvaru, musí údaj kontrolního manometru zůstati stejným alespoň po jednu minutu.
C. Úprava nádob (ventily, nápisy).
(1) Nádoby ku přepravě stlačených, zkapalněných nebo pod tlakem rozpuštěných plynů (vyjma kapalný vzduch a kapalný kyslík) musí býti opatřeny alespoň jedním ventilem k plnění a vypouštění. Jde-li o roztoky acetylenu (11), nesmějí kovové části ventilu přicházející ve styk s plynem obsahovati více než 70% mědi. Při olejovém plynu a smíšeném plynu lze místo ventilů užíti kovových zátek zašroubovaných; ty musí uzavírati tak těsně, aby se neprojevoval zápach obsahu nádoby.
(2) Na nádobách musí býti zřetelnými a trvanlivými písmeny tyto nápisy:
a) u všech plynů:
α) jméno plynu, označení výrobce nebo majitele, jakož i pořadové číslo nádoby;
β) váha prázdné nádoby i se součástkami výstrojnými (ventilem, kovovou zátkou atd., vyjma váhu ochranné čepičky);
γ) zkušební tlak;
δ) datum poslední zkoušky a razítko odborníka, který zkoušku provedl;
b) u stlačených nebo pod tlakem rozpuštěných plynů:
výše přípustného tlaku při plnění [viz D (1)]; mimo to u nádob na rozpuštěný acetylen v acetonu celkovou váhu prázdné nádoby [viz shora písmeno α) β)], nassávací hmoty a přípustného množství acetonu v nádobě;
c) u zkapalněných plynů:
největší přípustná náplň.
D. Plnění nádob.
(1) Největší přípustný tlak plnění u nádob na přepravu stlačených plynů činí při teplotě uvedené na 15° C:
u plynného kysličníku uhličitého 20 kg/cm2u smíšeného plynu (olejového plynu, neobsahuje-li více než 30% acetylenu) a vodního plynu 10 „u olejového plynu (bohatého plynu) 125 „u kyslíku, vodíku, svítiplynu, dusíku, methanu (báňského plynu), stlačeného vzduchu a vzácných plynů 200 „
(2) Největší přípustná náplň u nádob na přepravu zkapalněných plynů vyjmenovaných pod 5, 6, 7 a 8 činí při teplotě uvedené na 15° C:
1 kg kapaliny na u kysličníku uhličitého1·34l}obsahu nádoby.u olejového plynu2·50lu kysličníku dusného1·34lu ethanu3·30lu amoniaku 1·88lu karbonylchloridu (fosgenu)0·80lu chloru0·80lu kysličníku siřičitého0·80lu kysličníku dusičitého0·80lu methylchloridu1·25lu ethylchloridu1·25lu methyléteru1·65lu methylaminu1·70lu ethylaminu1·70l
(3) U plynů rozpuštěných pod tlakem v kapalinách:
a) největší přípustný konečný tlak plnění při teplotě 15° C u acetylenu rozpuštěného v acetonu činí .............15 kg/cm2;
b) největší přípustná náplň u nádob se řídí tímto:
u acetylenu rozpuštěného v acetonu musí býti normální množství rozpouštědla při teplotě, uvedené na 15° C takové, aby zvětšení objemu, kterému podléhá nassátím acetylenu při konečném tlaku plnění, zůstavilo uvnitř pórovité hmoty volný prostor rovnající se alespoň 15% obsahu vody v nádobě;
u amoniaku rozpuštěného pod tlakem ve vodě:
v poměru 30 g amoniaku na 70 g vody — 1 kg roztoku na 1·20 l obsahu nádoby;
v poměru 40 g amoniaku na 60 g vody — 1 kg roztoku na 1·25 l obsahu nádoby;
v poměru 50 g amoniaku na 50 g vody — 1 kg roztoku na 1·30 l obsahu nádoby;
E. Ostatní předpisy.
(1) Jsou-li nádoby naplněné plyny vyjmenovanými pod 5, 6 a 7 (vyjma chlor a kysličník dusičitý) nebo pod 8 zabaleny do beden, mohou býti přepravovány s jinými předměty.
(2) Nádoby naplněné stlačenými plyny nebo zkapalněnými plyny vyjmenovanými pod 5, 6, 7 a 8, nezabalené do beden, musejí býti opatřeny zařízením, které zamezuje kutálení. Zařízení, aby se nádoby nekutálely, není třeba u velkých nádob, které se nenosí, nýbrž kutálejí a které za tím účelem jsou opatřeny zvláštními obručemi. Tyto nádoby nejsou dovoleny leč pro plyny vyjmenované pod 6, 7 a 8. Jejich obsah nesmí býti menší než 100 litrů a ne větší než 500 litrů. Jejich ventily musejí býti opatřeny ochrannými čepičkami z kujného železa, oceli nebo kujné litiny; měděné nádoby mohou býti opatřeny měděnými čepičkami. Ventily umístěné uvnitř hrdla nádob a chráněné našroubovanou a pevně sedící zátkou kovovou nemusejí býti opatřeny čepičkami. Nádoby s kysličníkem uhličitým, olejovým plynem a kysličníkem dusným musejí býti bíle natřeny, jsou-li nakládány nebalené.
(3) Na nádobách naplněných stlačenými plyny nebo zkapalněnými plyny vyjmenovanými pod 5, 6, 7 a 8, jakož i na bednách, obsahujících tyto nádoby, musí býti zřetelným a trvanlivým způsobem označen jejich obsah.
Nádoby musejí býti v bednách uloženy tak, aby bylo možné lehce nalézti zkušební razítka.
Na dřevěných bednách a kovových truhlících pro přepravu kapalného vzduchu nebo kyslíku (9) musí býti zřetelné nápisy „Kapalný vzduch“ (nebo „Kapalný kyslík“), „Vzhůru“, „Dolů“, „Velmi křehké“.
(4) Kusy se nesmějí házeti a nesmějí býti vydány nárazům, ani vystaveny paprskům slunečním ani sálavému teplu.
(5) Přeprava musí býti provedena:
a) V otevřených vozech:
1. u stlačených plynů, byly-li podány ku přepravě ve vozidlech zvlášť upravených pro silniční přepravu a jsou-li zcela přikryty plachtami;
2. u látek vyjmenovaných pod 8:
v měsících od března až do konce října musejí však býti vozy zcela přikryty plachtami, nejsou-li nádoby zabaleny v dřevěných bednách.
b) V krytých vozech:
1. u stlačených plynů [viz však a) 1 a c) 1];
2. u zkapalněných plynů vyjmenovaných pod 5, 6 a 7 v měsících od března až do konce října;
3. u kapalného vzduchu a kapalného kyslíku.
c) V otevřených nebo krytých vozech:
1. u olejového plynu, smíšeného plynu a vodního plynu; v měsících od března až do konce října musejí však býti otevřené vozy zcela přikryty plachtami, nejsou-li nádoby uzavřeny v dřevěných bednách;
2. u zkapalněných plynů vyjmenovaných pod 5, 6 a 7 v měsících od listopadu až do konce února.
(6) Nádoby naplněné stlačenými nebo zkapalněnými plyny musejí býti naloženy do vozů tak, aby ani nemohly spadnouti ani se zvrhnouti. Nádoby obsahující kapalný vzduch nebo kapalný kyslík je třeba umístiti na stojato a chrániti od jakéhokoli poškození, které by mohlo povstati jinými kusy. Nádoby nesmějí býti rovněž nakládány v přímé blízkosti snadno zápalných drobných předmětů nebo snadno zápalných kapalných látek.
(7) a) Pro připuštění nádob vozů kotlových, určených ku přepravě stlačených nebo zkapalněných nebo pod tlakem rozpuštěných plynů platí o jakosti jejich materiálu, úředních zkouškách, úpravě a plnění předpisy pod A, B, C a D a pro ventily předpisy pod E, odstavec (2), jakož i předpisy pod H. Nádoby musejí býti řádně a pevně přidělány do vozu, aby nebylo možné je z něho vyjmouti.
b) Kotlové vozy, určené ku přepravě zkapalněných plynů, se stejným průměrem po celé délce, musejí býti uvnitř opatřeny vhodně provrtanými přepážkami nebo podobnými zařízeními, které zmírňují pohyb kapaliny při náhlé změně rychlosti vozidla.
c) Kotlové vozy určené ku přepravě zkapalněných plynů vyjmenovaných pod 5, 6 a 7 musejí býti opatřeny dřevěným obalem.
d) U nádob kotlových vozů, určených ku přepravě stlačených nebo zkapalněných plynů, nemusí býti každá nádoba opatřena ventilem na plnění a vypouštění. Stačí, jsou-li všechny nádoby na obou koncích vozu zapojeny ke shromažďovací rouře, která je opatřena uzavíracím ventilem, umístěným uvnitř vozové skříně. Tyto ventily nemusejí býti opatřeny ochrannými čepičkami.
F. Výjimky z předpisů, ustanonovených pod A až E.
(1) Zkapalněné plyny vyjmenované pod 5, 6 a 7 mohou býti přepravovány v malém množství též v silných, neprodyšně uzavřených rourách skleněných, a to: kysličník uhličitý a kysličník dusný až do 3 gramů, amoniak, chlor a kysličník dusičitý až do 20 gramů, bezvodý kysličník siřičitý a karbonylchlorid (fosgen) až do 100 gramů, za těchto podmínek: Skleněné roury nesmějí býti naplněny kysličníkem uhličitým a kysličníkem dusným, leč do poloviny, amoniakem, chlorem a kysličníkem dusičitým do dvou třetin a kysličníkem siřičitým a karbonylchloridem (fosgenem) do tří čtvrtin. Každá skleněná roura musí býti umístěna ve spájeném pouzdře z bílého plechu, vyplněném křemelinou a zabaleném do pevné bedny dřevěné. Je dovoleno zabaliti více pouzder z bílého plechu do téže bedny, avšak roury, obsahující chlor, nesmějí býti vloženy do téže bedny s rourami naplněnými amoniakem a kyselinou siřičitou. Rovněž je dovoleno zabaliti jiné předměty do bedny, obsahující pouzdra z bílého plechu, naplněná jinými zkapalněnými plyny než chlorem.
(2) Látky vyjmenované pod 8 v množství až do 100 gramů ve skleněných rourách, jichž celková váha nesmí býti větší než 5 kilogramů, mohou býti uloženy samy nebo s jinými předměty do pevných beden s podmínkou, že skleněné roury v nich budou pevně vsazeny. Na bednách musí býti nálepka podle vzorce č. 2. Bedny, neobsahující více než 100 gramů každé z těchto látek, mohou býti přepravovány v krytých vozech.
(3) Kovová pouzdra na kysličník uhličitý (sodor, sparklets), obsahující nanejvíce 25 gramů zkapalněného kysličníku uhličitého a nanejvíce 1 gram kapaliny na 1 kubický centimetr 340 kubických milimetrů obsahu, lze přijmouti ku přepravě bez obmezení, je-li kysličník uhličitý prost všech zbytků vzduchu.
(4) Stlačený kyslík až do 0.3 kilogramů na čtvereční centimetr, balený v malých pytlech z kaučuku, z impregnovaných tkanin nebo podobných látek lze přijmouti ku přepravě bez podmínek.
G. Způsob přepravy.
Zkapalněné plyny vyjmenované v seznamu pod 8 nelze přijmouti ku přepravě jako rychlé zboží, leč v malém množství nanejvíce do 100 gramů s podmínkou, že jsou zabaleny podle předpisů kapitoly F, odstavec (2).
H. Přechodná ustanovení.
Ku přepravě lze nadále přijímati přechodně i nádoby na stlačené, zkapalněné nebo pod tlakem rozpuštěné plyny, kterých bylo užíváno po dobu platnosti přílohy I k bývalé Mezinárodní úmluvě.
O lhůtách na obnovení občasných zkoušek platí podmínky ustanovené v B.
I e. Látky vyvíjející ve styku s vodou zápalné nebo hoření podporující plyny.
Je dovoleno přepravovati:
1. Kovy alkalií a kovy žíravých zemin, jako sodík, draslík, vápník atd., jakož i slitiny těchto kovů.
2. Karbid vápníku, kalciumkyanamid, obsahující více než 0·2%1) karbidu vápníku, hydrid vápníku.
3. Peroxyd sodíku a peroxyd sodíku ve směsích, nejsou-li tyto směsi nebezpečnější než peroxyd sodíku.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) K balení je třeba užíti pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob ze železa (nebo z bílého plechu). Látky vyjmenované pod 1 lze též přepravovati až do 5 kilogramů v odolných lahvích skleněných, opatřených pevnou a utěsněnou uzávěrou. Nádoby musí býti úplně suché, neb u látek vyjmenovaných pod 1 naplněné petrolejem.
(2) Nádoby obsahující látky vyjmenované pod 1 a 3 musí býti vsazeny do ochranných obalů, a to:
a) nádoby ze železa nebo z bílého plechu, obsahující látky vyjmenované pod 1 do dřevěných beden nebo do ochranných košů kovových;
b) skleněné láhve, obsahující látky vyjmenované pod 1 nebo nádoby, obsahující látky vyjmenované pod 3 do dřevěných beden, opatřených uvnitř plechovou vložkou tak utěsněnou, aby tam nemohla vniknouti voda. Skleněné láhve zabalené do beden musí býti pevně uloženy do suché křemeliny nebo do jiných podobných látek nehořlavých. Skleněné láhve, neobsahující více než 250 gramů, mohou býti zabaleny místo do dřevěných beden do nádob z bílého plechu, které jsou opatřeny pevnou a utěsněnou uzávěrkou.
(3) Na kusech musí býti zřetelnými a trvanlivými písmeny označen jejich obsah, jakož i nápis: „Chraňte od vlhka“.
B. Ostatní předpisy.
(1) Každé množství až do 5 kilogramů, zabalené podle předpisů ustanovených v A, může býti spojeno s jinými předměty.
(2) S kusy je třeba zacházeti se zcela zvláštní opatrností. Nesmí býti jimi házeno a ve voze musí se upevniti tak pevně, aby byly chráněny od tření, otřesů, nárazů, převrácení nebo spadnutí s vyšších vrstev.
(3) Přeprava se musí díti v krytých vozech. Karbid vápníku a kalciumkyanamid (2) však je možné přepravovati v otevřených vozech pod plachtou.
(4) Prázdné nádoby, které obsahovaly látky vyjmenované pod 2 musí býti zbaveny všech zbytků těchto látek. V nákladním listu je třeba udati dřívější jejich obsah.
TŘÍDA II.
Samozápalné látky.
Je dovoleno přepravovati:
1. Obyčejný fosfor (bílý nebo žlutý).
2. Amorfní fosfor (červený), sirník fosforitý, sloučeniny fosforu se žíravými zeminami, na příklad fosfid vápníku, fosfid stroncia; dále fosfid železa a podobné samozápalné sloučeniny fosforu s kovy.
3. Směsi amorfního fosforu s pryskyřicemi nebo tuky, jejichž bod tání je vyšší než 35° C, roztoky obyčejného fosforu v sirouhlíku.
4. Zinkethyl, zinkmethyl, jakož i roztoky těchto látek v éteru.
5. Čerstvě pálené saze.
6. Čerstvě pálené dřevné uhlí, mleté, zrnité nebo v kusech.
7. Silně zatěžkané hedvábí (cordonnet, souple, bourre de soie, chappe) v přadenech.
8. a) Tyto látky napuštěné tukem, fermeží neb olejem: vlnu, chlupy, umělou vlnu, bavlnu, hedvábí, len, konopí, jutu — jako surovinu, jako odpadky, povstalé při předení nebo tkaní, jako hadry nebo cucky.
b) Výrobky z látek shora jmenovaných napuštěné tukem, fermeží neb olejem, na příklad plachty, provaznické zboží, hnací řemeny z bavlny nebo konopí, tkalcovské nítěnky a jacquardské nítěnky (brda), příze a nitě, síťové zboží (tukem napuštěné rybářské sítě atd.).
9. Směsi z hořlavých látek zrnitých nebo pórovitých se lněným olejem, fermeží, pryskyřičným olejem a s jinými látkami podobnými, pokud tyto poslední součástky mohou ještě podléhati samookysličení (na příklad náplň zvaná korková).
10. Mastné piliny železné a ocelové (ostružky nebo vývrtiny atd.).
11. Papír napuštěný tukem, fermeží neb olejem a dutinky z tohoto papíru.
12. Pyroforické kovy.
13. Zinkový prach.
14. Upotřebené pytlíky od droždí, nečištěné.
15. Upotřebenou čisticí hmotu plynárenskou.
16. Nitrocelulosová vlákna k výrobě umělého hedvábí.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) Látky vyjmenované pod 1 a 2 musí býti baleny do pevných, utěsněných a dobře spájených nádob z bílého plechu, které třeba řádně uložiti do silné, dobře uzavřené bedny dřevěné. U látek vyjmenovaných pod 2 v množství nanejvíce 2 kilogramů lze užíti místo nádob z bílého plechu skleněných lahví nebo nádob z kameniny, které musí býti rovněž zabaleny do silné, dobře uzavřené bedny dřevěné. Obyčejný fosfor musí býti ponořen do vody. Na bednách musí býti označen zřetelnými a trvanlivými písmeny jejich obsah; u obyčejného fosforu je nutné připojiti nápis „Vzhůru“.
(2) Látky vyjmenované pod 3 musí býti buď zabaleny do beden zamezujících vytroušení nebo nality do nenabitých nábojů.
(3) Zinkethyl a zinkmethyl (4), jakož i roztoky těchto látek v éteru musí býti baleny do silných, pevných nádob z hlíny (kameniny atd.) nebo ze skla, zatavených neb opatřených neprodyšnou uzávěrou zaručující stejnou bezpečnost.
Skleněné nebo kameninové nádoby musí býti zabaleny ať jednotlivě, ať několik pohromadě do pevných nádob plechových, vyplněných popelem nebo suchou křemelinou a neprodyšně spájených.
Na nádobách, obsahujících skleněné balony, musí býti vedle toho zřetelný nápis „Opatrně neste“. Je nepřípustné voziti je na ruční káře nebo nositi je na ramenou nebo na zádech.
(4) Látky vyjmenované pod 5 a 6 musí býti zabaleny do utěsněných a dobře uzavřených nádob. Dřevěné sudy je třeba uvnitř vyložiti nepropustnou látkou a umístiti do jiných pevných nádob (košů, kbelíků, beden).
(5) Látky vyjmenované pod 7 musí býti zabaleny do silných beden. Jsou-li tyto bedny vyšší než 12 centimetrů, je třeba jednotlivé vrstvy hedvábí odděliti od sebe dostatečnými prázdnými prostory vložením dřevěných roštů; otvory ve stěnách, směřující do těchto prázdných prostorů, umožní proudění vzduchu. Zevně třeba přidělati lišty, aby nemohly býti otvory beden zakryty.
(6) Z látek vyjmenovaných pod 8a) musí býti upotřebená bavlna na čištění a vlhké cucky (hadry na čištění) silně slisovány a zabaleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob.
(7) Látky vyjmenované pod 9 musí býti zabaleny, jsou-li slisovány do tvarů, do pevných, utěsněných nádob z bílého plechu nebo do silných beden dřevěných, které mají uvnitř utěsněnou vložku z bílého plechu; nejsou-li slisovány do tvarů do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob.
(8) Látky vyjmenované pod 10 musí býti zabaleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob kovových. Obalu není zapotřebí při přepravě v železných vozech s příklopy nebo v otevřených vozech železných pod plachtou.
(9) Látky vyjmenované pod 12 musí býti zality do skleněných rour a tyto zabaleny do spájených nádob z bílého plechu, vyplněných křemelinou nebo jinými podobnými vhodnými suchými látkami zemitými.
(10) Zinkový prach musí býti zabalen do pevných a neprodyšně uzavřených nádob kovových.
(11) Upotřebené nečištěné pytlíky od droždí (14) musí býti zabaleny do pevně uzavřených nádob.
(12) Upotřebenou čisticí hmotu plynárenskou nelze přepravovati leč v plechových vozech, leda že by byla zabalena do silných beden plechových. Nejsou-li zmíněné vozy opatřeny dobře přiléhajícími plechovými příklopy, musí býti zásilka úplně přikryta plachtami tak preparovanými, aby se nemohly vznítiti při přímém dosahu plamenů. Nakládání i vykládání provede odesilatel nebo příjemce; rovněž povinnost opatřiti plachty přísluší na požádání železniční správy odesilateli.
(13) Nitrocelulosová vlákna k výrobě umělého hedvábí musí býti zabalena do kovových nádob anebo do neprodyšně uzavřených sudů dřevěných, a to v tomto posledním případě s takovým přebytkem vody, aby se dala snadno zjistiti třepáním nádobou. Jsou-li vlákna zabalena do kovových nádob, stačí obaliti každou cívku vlhkou látkou a v nákladním listu třeba označiti, že tato podmínka je splněna.
(14) Na každém kuse, obsahujícím látky vyjmenované pod 1 až 4, musí býti nálepka podle vzorce č. 2.
B. Ostatní předpisy.
(1) Látky níže vyjmenované je možné zabaliti spolu s jinými předměty do pevné, utěsněné a dobře uzavřené bedny dřevěné, dbáno-li předpisů o nádobách, ustanovených v A:
a) obyčejný fosfor (1) v množství ne větším než 250 gramů; taková malá množství mohou býti též uložena pod vodou v silných, neprodyšně uzavřených nádobách skleněných, které musí býti umístěny do nádob z bílého plechu a v nich upevněny vhodnými látkami balicími; nádoby obsahující fosfor musí býti pevně uloženy ještě do jednoho dřevěného obalu;
b) látky vyjmenované pod 2 v množství ne větším než 5 kilogramů;
c) zinkethyl a zinkmethyl (4) v množství ne větším než 2 kilogramy s podmínkou, že budou nádoby řádně zabaleny do schran; je však zakázáno baliti je spolu s jinými samozápalnými látkami, jakož i s látkami výbušnými (Ia), s municí (Ib), se zapalovacími a ohňostrojnými tělesy (Ic) a se zápalnými látkami vyjmenovanými v třídě IIIa a b;
d) látky vyjmenované pod 11 a 12 bez obmezení.
(2) Je-li v nákladních listech prohlášení,
a) že saze (5) a dřevné uhlí mleté, zrnité nebo v kusech (6) nejsou čerstvě pálené (t. j. chladly-li tyto látky alespoň po 48 hodin),
b) že hedvábí v přadenech (7) není silně zatěžkané,
c) že látky vyjmenované pod 8 nejsou napuštěné tukem, fermeží neb olejem, a že látky vyjmenované pod 10 nejsou mastné,
d) že upotřebené pytlíky od droždí (14) jsou vyčištěné,
e) že upotřebená čisticí hmota plynárenská je zcela okysličena,
lze přepravovati tyto látky bez podmínek.
(3) Látky vyjmenované pod 8 — vyjma upotřebenou bavlnu na čištění a cucky (hadry na čištění) zabalené za podmínek ustanovených v kapitole A, odstavec (6) — musí býti suché.
(4) Papírové dutinky vyjmenované pod 11 nemohou býti přepravovány, leč obsahuje-li nákladní list prohlášení potvrzující, že byly po napuštění tukem neb olejem zahřáty a potom ve vodě úplně schlazeny.
(5) Ku přepravě musí býti užito:
a) pro zinkethyl a zinkmethyl (4) otevřených vozů; malá množství až do 10 kilogramů lze nakládati osamoceně nebo (v množství ne větším než 2 kilogramy) spolu s jinými předměty do krytých vozů za podmínek ustanovených v odstavci (1) c);
b) pro látky vyjmenované pod 7, 8 a 11 krytých vozů neb otevřených vozů pod plachtou. Bavlna na čištění a cucky (hadry na čištění), zabalené podle podmínek ustanovených v kapitole A, odstavec (6), lze přepravovati také v otevřených vozech;
c) pro nitrocelulosová vlákna k výrobě umělého hedvábí krytých vozů se zavřenými otvory ve stěnách.
(6) Mimo to je nutné dbáti pro zinkethyl a zinkmethyl předpisů ustanovených pod IIIa, B, odstavec (4).
C. Způsob přepravy.
Zinkethyl a zinkmethyl není připuštěn ku přepravě jako rychlé zboží leč v malém množství až do 10 kilogramů, je-li odesílán osamoceně, nebo je-li odesílán spolu s jinými předměty, v množství ne větším než 2 kilogramy.
TŘÍDA III.
ZÁPALNÉ LÁTKY.
III a. Hořlavé kapaliny.
Pro níže uvedené kapaliny a jejich umělé směsi při teplotách pod 15° C kapalné nebo konsistence mazlavé platí zvláštní podmínky:
A. Kapaliny a umělé směsi nebo roztoky, které se nemísí s vodou.
1. Kapaliny a umělé směsi nebo roztoky s bodem vzplanutí pod 21° C,1) které neobsahují více než 30% pevných látek rozpustných v kapalinách (zápalné kapaliny):
a) kapaliny a umělé směsi nebo roztoky s bodem varu nanejvýše do 50° C, jakož i ty, které nemajíce stálého bodu varu, dávají při frakční destilaci až do 50° C podíl, který převyšuje 5% původního objemu.
Do tohoto druhu patří zejména: velmi lehké ropy (surové minerální oleje), první frakce při destilaci dehtu a plynových olejů, sirouhlík, éter ethylnatý, kollodium;
b) kapaliny a umělé směsi nebo roztoky s bodem varu nad 50° C, které nemajíce stálého bodu varu, dávají při frakční destilaci až do 50° C podíl, který nepřevyšuje 5% původního objemu.
Do tohoto druhu patří zejména: surové minerální oleje a jiné surové oleje nerostné, jakož i velmi těkavé produkty jejich destilace, jako petrolejový éter, lehké a těžké benziny, benzin-nafta, ligroin a různé produkty destilace kamenouhelného dehtu, jako lehké oleje, benzol, toluol.
2. Kapaliny a umělé směsi nebo roztoky, jejichž bod vzplanutí je mezi 21° C a 55° C.
Do tohoto druhu patří zejména: petrolej „Test“, surový neb čištěný „Standard white“, „Water white“, kerosin, různé lehké produkty destilace dřevného, rašelinového, lignitového a kamenouhelného dehtu jako na příklad solventní nafta, xylol, minerální terpentin (white Spirit), jakož i octan amylnatý, terpentin a určité směsi alkoholů a benzolů.
3. Kapaliny, jejichž bod vzplanutí je vyšší než 55° C, aniž převyšuje 100° C.
Do tohoto druhu patří zejména: kamenouhelný dehet destilovaný, surový dehet, solárový olej, určité oleje pro motory na vnitřní spalování (motorine atd.) oleje z dřevného, rašelinového, lignitového a kamenouhelného dehtu, oleje z živičných břidlic, odpadní oleje, plynové a parafinové oleje.
B. Kapaliny neb umělé směsi nebo roztoky, které mohou se mísiti s vodou v jakémkoliv poměru a které mají bod vzplanutí nižší než 21° C.
Do tohoto druhu patří zejména: dřevný líh (líh methylnatý) surový nebo přečištěný, jakož i směsi těchto kapalin, líh ethylnatý a jeho směsi, denaturovaný líh a obyčejně užívaný prostředek k denaturování lihu (směs pyridinových zásad s lihem methylnatým), aceton a jeho směsi, aldehyd octový a jeho směsi.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) Balení musí se díti do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob, na jejichž hmotu (železný plech nebo jiné kovy, sklo, kameninu, dřevo) nesmí obsah kapalin působiti. Je zakázáno užíti dřevěných nádob pro kapaliny vyjmenované pod A 1a) a b), jakož i pro xylol a amylacetat.
(2) Hrubá váha kusu, jehož nádoby jsou ze skla nebo z kameniny, nesmí býti větší než 75 kilogramů. Tyto nádoby, jakož i nádoby z bílého plechu, jichž obsah není větší než 5 kg, musí býti pevně uloženy ať osamoceně, ať několik pohromadě, do jiných pevných a vhodnými balicími látkami opatřených nádob (vrbových nebo kovových košů, kbelíků nebo beden). Tyto vnější obaly (vyjma bedny) musí býti opatřeny dobrými a pevnými držadly. Nekryté vnější obaly musí míti víko, a je-li toto víko ze slámy, rákosu, třtiny nebo jiných podobných látek lehce hořlavých, musí býti napuštěno hliněným nebo vápenným mlékem atd. s přísadou vodního skla. Pro nádoby ze železného plechu, obsahující éter ethylnatý nebo sirouhlík, platí tytéž předpisy, avšak bez obmezení váhy. Tyto předpisy neplatí pro kapaliny uvedené pod A 2, 3 a B, jsou-li zabaleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob ze železného plechu.
(3) Nádoby ze železa nebo z jiných kovů nesmějí býti naplněny kapalinami vyjmenovanými pod A 1a) a b) leč až do 90% svého obsahu při teplotě 15° C.
(4) Na každém kuse obsahujícím kapaliny vyjmenované pod A 1a) a b), jakož i aceton musí býti nálepka podle vzorce č. 2. Na koších a kbelících musí býti mimo to zřetelný nápis: „Opatrně zacházejte“. Nesmějí se nositi ani na ramenou ani na zádech. Je dovoleno voziti je jen na ručních karách.
B. Ostatní předpisy.
(1) Je dovoleno zabaliti s ostatními předměty do pevných, utěsněných a dobře uzavřených beden dřevěných, dbáno-li předpisů ustanovených v kapitole A o nádobách:
a) kapaliny vyjmenované pod A 2, 3 a B bez obmezení,
b) kapaliny vyjmenované pod A 1b) v celkovém množství ne větším než 20 kilogramů,
c) kapaliny vyjmenované pod A 1a) v celkovém množství ne větším než 5 kilogramů.
(2) V nákladním listu musí býti tyto údaje:
1. u všech kapalin musí býti v tomto nákladním listu uvedeno, je-li bod vzplanutí nižší než 21° C, nebo je-li mezi 21° C a 55° C nebo je-li mezi 55° C a 100° C a dále, je-li kapalina schopna smísiti se s vodou, či ne — toto poslední však jen tehdy, jestliže již z názvu zboží nevycházejí jasně na jevo potřebné údaje, na př. „benzol“;
2. pokud jde o kapaliny vyjmenované pod A 1a) a b), musí v nákladním listu býti uvedeno, zda bod varu je nižší nebo vyšší než 50° C;
3. pokud jde o kapaliny, které nemají stálý bod varu, musí býti v nákladním listu uvedeno, zda při frakční destilaci do 50° C dávají podíl, převyšující 5% původního objemu či nikoli.
Chybí-li takové údaje, naloží se se zásilkami podle předpisů A 1a).
(3) Přeprava se musí díti v otevřených vozech; v malém množství mohou býti však též nakládány do krytých vozů, ať osamoceně, ať s jinými předměty podle ustanovení odstavce (1) b) a c), a to kapaliny vyjmenované pod A 1a), jejichž celková hrubá váha není větší než 10 kilogramů — sirouhlík do 2 kilogramů, kapaliny vyjmenované pod A 1b), jejichž celková hrubá váha není větší než 20 kilogramů a kapaliny vyjmenované pod A 2, jejichž celková hrubá váha není větší než 50 kilogramů.
(4) Mimo to u kapalin vyjmenovaných pod A 1a) a b) a u acetonu je třeba dbáti těchto předpisů:
a) dříve, než se začne nakládati, musí býti vozy opatřeny na obou stranách vedle nálepky podle vzorce č. 2 nálepkami „Opatrně posunujte“;
b) kusy musí býti ve vozech řádně upevněny, nepřikryté koše a kbelíky musí býti přivázány ke stěnám; nesmějí se klásti na sebe;
c) nádoby, které se za přepravy poškodily, musí býti hned vyloženy, a není-li je možné opraviti v krátké době, mohou býti prodány i s obsahem v nich zůstavším bez formalit na účet odesilatelův;
d) prázdné, dobře uzavřené nádoby ze železa nebo jiných kovů, které obsahovaly tyto kapaliny, mohou býti přepraveny v krytých vozech. Prázdné nádoby tohoto druhu nejsou připuštěny ku přepravě, leč jsou-li dobře uzavřeny. Nekovové nádoby musí býti přepravovány v otevřených vozech. V nákladním listu musí býti uvedeno, k čemu bylo nádob před tím užito.
(5) Předpisy uvedené pod A (Balení) odstavec (1) a pod B (Ostatní předpisy), odstavec (2) platí na přepravu v kotlových vozích všech kapalin, které patří do třídy IIIa. Mimo to platí též na kapaliny druhů A 1a) a b) a A 2 předpisy v B (Ostatní předpisy), odstavec (4) a).
C. Způsob přepravy.
Z přepravy jako kusové zboží rychlé jsou vyloučeny:
a) kapaliny uvedené pod A 1a) v množství větším než 10 kilogramů a sirouhlík v množství větším než 2 kilogramy; nesmějí býti rovněž baleny společně s jiným zbožím;
b) kapaliny vyjmenované pod A 1b) a A 2, jakož i dřevný líh (líh methylnatý) v množství větším než 20 kilogramů;
c) prázdné nádoby, které obsahovaly kapaliny vyjmenované pod A 1a), 1b) a 2, vyjma dobře uzavřené nádoby kovové.
IIIb. Pevné látky zápalné.
Za určitých podmínek je dovoleno přepravovati tyto předměty:
1. Látky, které se mohou snadno zapáliti jiskrami lokomotivy, jako seno, dřevné uhlí v kusech, piliny, dřevěné třísky, dřevnou drť, papírové ostřižky, rákos (vyjma španělský rákos), přediva rostlinného původu a jejich odpadky, slámu (v to čítajíc i kukuřičnou, rýžovou a lněnou slámu), rašelinu (vyjma strojovou nebo lisovanou rašelinu), jakož i zboží vyrobené pomocí přísady petrolejových zbytků, pryskyřice a jiných podobných látek s pórovitými látkami zápalnými, pak síru.
(2) Celoidin, výrobek z roztoku kollodia vyrobený neúplným odpařením alkoholu z tohoto roztoku, vzhledu jako mýdlo a obsahující hlavně kollodiovou bavlnu.
(3) Celuloid v deskách, listech, tyčinkách, rourkách; předměty vyrobené z celuloidu; látky k výrobě celuloidových filmů a filmy téhož druhu; celuloidové odpadky a odpadky celuloidových filmů.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) Látky vyjmenované pod 1 musí býti přepravovány v krytých vozech nebo v otevřených vozech pod plachtou, nejsou-li balené. Železnice může žádati, aby plachty dodal odesilatel.
(2) Celuloidové desky musí býti zabaleny tak, aby bylo zcela znemožněno jich vysýchání.
(3) a) Celuloid v deskách a listech musí býti zabalen do pevných beden dřevěných nebo do balíků ze silného a pevného papíru balicího. Tyto balíky musí býti dány mezi dva rámy z prken a pevně staženy obručemi z páskového železa. Okraje rámů musí dostatečně přesahovati papírový obal.
b) Celuloid v tyčinkách a rourkách musí býti zabalen do pevných beden dřevěných nebo do balíků ze silného pevného papíru balicího. Tyto balíky musí býti přikryty hustou tkaninou, svázanou na obou koncích na uzly, nebo musí býti obloženy čtyřmi úzkými prkny podélnými a dvěma silnými prkny čelnými, na které se musí podélná prkna přibíti.
c) Předměty vyrobené z celuloidu, látky k výrobě filmů a filmy musí býti zabaleny do pevných beden dřevěných nebo do odolných krabic lepenkových.
d) Odpadky celuloidu a filmů musí býti zabaleny do pevných a utěsněných beden, kbelíků nebo sudů. Mohou býti zabaleny též do pevných a hustých obalů z hrubého plátna, svázaných na obou koncích na uzly nebo do pevných pytlů ze surového plátna, které jsou opatřeny na dně odolnými držadly.
Pokud jde o obaly předepsané shora v druhé větě pod b), nesmí váha zásilky býti větší než 30 kg u rourek a 50 kg u tyčinek. Pokud jde o obaly v hrubém plátně ustanovené pod d) pro celuloidové a filmové odpadky, nesmí tato váha býti větší než 40 kg.
B. Způsob přepravy.
Látky vyjmenované pod 1, jakož i filmové a celuloidové odpadky, se nepřijímají ku přepravě jako kusové zboží rychlé.
Látky vyjmenované pod 3 nelze přepravovati leč v krytých vozech; větráky těchto vozů musí býti uzavřeny. Tyto předměty nesmějí býti uloženy v blízkosti topných rour nebo topných vedení nebo vytápěných kamen.
TŘÍDA IV.
Jedovaté látky.
Za určitých podmínek je dovoleno přepravovati tyto látky:
1. Pevné sloučeniny arsenu, zejména kysličník arsenitý (otrušík, utrých), sirník arsenitý (auripigment), sirník arsenatý (arsenový rubín, červené sklo arsenové, realgar), kovový arsen (šedý arsen, kobaltum) atd.
2. Ferrosilicium a manganosilicium získané cestou elektrickou, s obsahem silicia méně než 75%.
3. Kyanid draselný a kyanid sodný v pevném stavu.
4. Kapalné látky arsenové, zejména kyselinu arseničnou.
5. Roztoky kyanidu draselného a kyanidu sodného.
6. Jedovaté chemické výrobky kovové:
a) sublimát, rumělku;
barvy obsahující měď, zejména měděnku, zelená a modrá barviva z mědi; octan olovnatý;
b) jiné chemické přípravky s olovem, zejména kysličník olova (massikot) minium, bělobu olověnou a jiné barvy obsahující olovo; odpadky obsahující olovo.
7. Síran měďnatý (modrou skalici) a směsi síranu měďnatého s vápnem, sodou a jinými podobnými látkami (prášek k výrobě bordoského louhu atd.), kyselinu šťavelovou a šťovan draselný v pevném stavu.
8. Chlorečnany. Peroxyd barya. Natriumazid.
9. Anilin (anilinový olej).
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) Nádoby užívané k balení musí býti pevné, utěsněné a tak uzavřené, aby nemohlo nastati ani prosakování ani roztroušení.
(2) Látky vyjmenované pod 1 a 3 musí býti zabaleny takto:
a) do silných železných sudů s našroubovaným víkem a se silnými obručemi nebo
b) do dvojitých sudů vyrobených ze suchého a pevného dřeva a stažených obručemi nebo do dvojitých beden vyrobených týmž způsobem a stažených pásy, při čemž vnitřní nádoby třeba vyložiti hustou tkaninou. Vnitřní nádoby dřevěné lze též nahraditi spájenými nádobami z bílého plechu nebo nádobami ze skla nebo z kameniny. Nádoby ze skla nebo z kameniny musí býti řádně zabaleny do jiných nádob vhodnými látkami balicími. Za těch podmínek může býti spojeno několik nádob v jeden kus;
c) látky vyjmenované pod 1 mohou býti též zabaleny do pytlů z dehtovaného plátna, které se vloží do jednoduchých sudů ze silného a suchého dřeva.
(3) Ferrosilicium a manganosilicium vyjmenované pod 2 musí býti zabaleno do silných, vodu nepropouštějících nádob ze dřeva nebo kovu.
(4) Látky vyjmenované pod 4 musí býti zabaleny takto:
a) do kovových, dřevěných nebo kaučukových nádob, opatřených dobrou uzávěrou, nebo
b) do nádob ze skla nebo z kameniny, které se pečlivě uloží do jiných pevných nádob (vrbových nebo kovových košů, kbelíků nebo beden) a upevní vhodnými látkami balicími; tyto vnější nádoby (vyjma bedny) je třeba opatřiti vhodnými držadly.
(5) Látky vyjmenované pod 5 musí býti zabaleny do dobře uzavřených nádob železných, které se pečlivě uloží do pevných dřevěných nebo kovových nádob, vyplněných křemelinou, pilinami nebo jinými látkami nassávajícími.
(6) Látky vyjmenované pod 6 musí býti zabaleny takto:
a) do železných sudů nebo do utěsněných a obručemi pevně stažených sudů ze suchého a silného dřeva nebo do beden stažených pásy, nebo
b) do železných nádob (řečených Hobbocks) nebo
c) do nádob ze skla nebo z kameniny, nebo při množství ne větším než 10 kilogramů — do dvojitých silných obalů papírových (sáčků); nádoby i sáčky musí býti pečlivě uloženy do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných, vyplněných vhodnými látkami balicími;
d) veškeré barvy obsahující olovo je dovoleno zabaliti též do nádob z bílého nebo jiného železného plechu;
e) jakékoli sloučeniny olova a mědi ve vodních roztocích je dovoleno též přepravovati v utěsněných jímkách, vyrobených z látek, na které tyto sloučeniny nemohou účinkovati.
(7) Látky vyjmenované pod 7 musí býti zabaleny do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných (sudů nebo beden) nebo do pevných, hustých a dobře uzavřených pytlů.
(8) Látky vyjmenované pod 8, vyjma natriumazid, musí býti zabaleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob ze dřeva nebo z vlnitého plechu. Užije-li se nádob ze dřeva (sudů nebo beden), musí býti uvnitř vyloženy nepřetržitou vložkou pevného papíru, aby se zcela zamezilo vytroušení.
Natriumazid musí býti zabalen do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob ze železa (nebo z bílého plechu).
(9) Na kusech obsahujících látky vyjmenované pod 1 až 9 musí býti zřetelnými a trvanlivými písmeny označení jejich obsahu. Názvy hromadné, jako arsenové látky, olověné preparáty, jedovaté barvy jsou přípustné. Mimo to látky, vyjmenované pod 1, 3, 4, 5 a 6a) a kyselina šťavelová a šťovan draselný v pevném stavu musí míti nálepku podle vzorce č. 3 a jde-li o ferrosilicium nebo manganosilicium (2.) poznámku „Chraňte od vlhka. Nepřevraťte.“
Na nádobách obsahujících látky vyjmenované pod 8 musí býti zřetelný a trvanlivý nápis, označující jejich obsah a nálepka podle vzorce č. 2. Nádoby obsahující natriumazid musí míti vedle toho označení „Chraňte od vlhka“.
(10) Anilin (anilinový olej) musí býti zabalen do železných sudů nebo do naprosto odolných a dokonale utěsněných sudů dřevěných (na příklad petrolejových sudů).
B. Ostatní předpisy.
(1) Je dovoleno baliti spolu s jinými předměty do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných, dbáno-li předpisů o nádobách ustanovených v kapitole A:
a) látky vyjmenované pod 4 v množství ne větším než 1 kilogram; tyto látky musí býti zabaleny ve skleněných nádobách a řádně upevněny suchou křemelinou do utěsněné nádoby z bílého plechu;
b) látky vyjmenované pod 1, 3 a 8 v množství ne větším než 5 kilogramů; je však zakázáno spolubaliti kyanid draselný, kyanid sodný a chlorečnany, peroxyd barya a natriumazid s kyselinami nebo kyselými solemi;
c) látky vyjmenované pod 6a) v množství ne větším než 10 kilogramů;
d) látky vyjmenované pod 2, 6b) a 7 bez obmezení váhy.
Obsahuje-li nádoba látky vyjmenované pod 1, 3, 4, 5 a 6a), jakož i kyselinu šťavelovou a šťovan draselný v pevném stavu, musí býti na ní nálepka podle vzorce č. 3.
(2) Je zakázáno nakládati látky vyjmenované pod 1, 3, 4, 5 a 6a), jakož i kyselinu šťavelovou a šťovan draselný v pevném stavu spolu s potravinami nebo s jinými poživatinami.
(3) Rovněž je zakázáno nakládati látky vyjmenované pod 3, 5 a 8 spolu s kyselinami a mimo to látky pod 5 s kyselými solemi.
(4) Látky vyjmenované pod 5 nesmějí býti přepravovány leč v kotlových vozech nebo v otevřených vozech. Natriumazid nesmí býti přepravován leč v krytých vozech.
(5) Ferrosilicium a manganosilicium vyjmenované pod 2 musí býti podáno ku přepravě jen zcela suché a v úplně suchých nádobách; musí-li býti přepravováno v otevřených vozech, musí býti vozy přikryty nepromokavými plachtami.
(6) Prázdné nádoby, v kterých byly přepravovány jedovaté látky vyjmenované pod 1, 3, 4, 5 nebo 6a), jakož i kyselina šťavelová a šťovan draselný v pevném stavu, musí býti dokonale uzavřeny. Prázdné pytle, které sloužily ku přepravě jedovatých látek vyjmenovaných pod 1, musí býti uzavřeny do beden nebo do jiných hustých a dobře uzavřených pytlů, napuštěných dehtem a polepených nálepkou podle vzorce č. 3. Na nádobách nebo pytlech a na nákladním listu musí býti vyznačen dřívější obsah. Rovněž platí ustanovení uvedená v odstavci (2).
Na nádobách a prázdných pytlech, v kterých byly přepravovány látky vyjmenované pod 8 musí býti nálepka podle vzorce č. 2.
(7) Na nádoby kotlových vozů určené ku přepravě jedovatých látek nebo jejich roztoků vodních platí předpisy ustanovené v A, odstavec (1) a (9) a B, odstavec (6). Tyto nádoby nesmějí býti vyrobeny leč ze hmot, na které neúčinkují zmíněné látky nebo jejich roztoky. Nádoby kotlových vozů na přepravu látek vyjmenovaných pod 5 nesmějí míti nýtovaných švů nebo musí míti dvojí stěnu. Nesmějí míti mimo to žádných otvorů ve spodní části (kohoutky, ventily atd.). Otvory musí býti utěsněny a chráněny pevně našroubovanými čepičkami kovovými. Kotlové vozy naplněné látkami vyjmenovanými pod 5 musí býti zařaděny do vlaku tak, aby byly odděleny alespoň jedním vozidlem od ostatních vozů naplněných kapalnými kyselinami.
C. Způsob přepravy.
Z přepravy jako kusové zboží rychlé jsou vyloučeny látky vyjmenované pod 1, 3, 4, 5, 6a) a 8, jakož i prázdné nádoby, v to čítajíc pytle, které obsahovaly tytéž látky.
D. Výjimky z předpisů ustanovených v A, B a C.
Tyto předpisy neplatí na výrobky vyjmenované v třídě IV., určené k vědeckému bádání nebo k farmaceutickým účelům, odesílané v množství ne větším než 1 kilogram pro každý výrobek, jsou-li pečlivě zabaleny do nádob ze skla nebo kameniny s těsnící uzávěrou, a jsou-li tyto nádoby pak pečlivě zabaleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených beden dřevěných.
TŘÍDA V.
Žíravé látky.
Za určitých podmínek lze přepravovati tyto předměty:
1. Kyselinu sírovou, dýmavou kyselinu sírovou (kyselinu sírovou obsahující anhydrid, oleum, olej vitriolový, nordhausskou kyselinu sírovou), kyselinu dusičnou (lučavku) a její směsi, kyselinu solnou, kyselinu fluorovodíkovou.
2. Chlorid sirný, jakož i dusičnan železitý i síran železitý (mořidlo).
3. Žíravé louhy (sodný a draselný louh atd.); zbytky po rafinaci oleje, čpavkovou vodu neobsahující více než 25% čpavku (amoniaku).
4. Brom.
5. Anhydrid kyseliny sírové (anhydrid sírový).
6. Acetylchlorid, chlorid antimoničný, chromylchlorid, oxychlorid fosforečný, chlorid fosforečný (fosforpentachlorid), chlorid fosforitý (fosfortrichlorid), sulfurylchlorid, thionylchlorid a kyselinu chlorosulfonovou.
7. Vodní roztoky peroxydu vodíku s více než 6% váhy peroxydu vodíku.
8. Sirník sodný a koks natronový.
9. Kyselý síran sodný (natriumbisulfát).
10. Pálené vápno mleté (kysličník vápenatý).
11. Surový naftalín schopný odkapovati, v sypaném stavu.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) Látky vyjmenované pod 1 až 4 musí se baliti do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob, na které obsah neúčinkuje. O kyselině fluorovodíkové (1) viz odstavec (5). Uzávěra musí býti tak upravena, aby nemohla býti poškozena ani otřesem, ani obsahem. Užije-li se nádob ze skla nebo z kameniny, platí tyto podmínky:
a) nádoby na přepravu látek vyjmenovaných pod 1 až 3 musí býti pevně vsazeny do silných druhých nádob (vrbových anebo kovových košů, kbelíků nebo beden), vyplněných vhodnými látkami balicími. Vnější nádoby (vyjma bedny) musí býti opatřeny pevnými držadly;
b) u koncentrované kyseliny dusičné o specifické váze alespoň 1˙48 při 15° C (46˙8° Baumé) a u červené dýmavé kyseliny dusičné musí býti nádoby ze skla nebo z kameniny obloženy ve vnějších nádobách křemelinou nebo jinými vhodnými zemitými látkami v objemu rovnajícím se alespoň jich obsahu;
c) balicích látek ustanovených v a) a b) není třeba, jsou-li skleněné nádoby uloženy do kovových obalů se všech stran je kryjících a upevněny dobrými péry obloženými asbestem tak, aby se v obalu nemohly posunovati;
d) u bromu (4) musí býti nádoby ze skla nebo kameniny uzavřeny do pevných nádob dřevěných anebo kovových a zasypány až po hrdlo popelem, pískem, křemelinou nebo jinými podobnými látkami nehořlavými.
(2) Přístroje k hašení, obsahující kyseliny vyjmenované pod 1, musí býti vyrobeny tak, aby kyselina nemohla vytéci.
(3) Elektrické akumulátory plněné kyselinou sírovou (1) musí býti uloženy do skříně na baterie tak, aby se články nemohly posunovati. Skříň na baterie musí býti pevně zabalena nassávajícími balicími látkami do jiné bedny. Na víkách beden musí býti zřetelné nápisy: „Elektrické akumulátory“ a „Vzhůru“. Jsou-li akumulátory nabité, musí býti poly zajištěny tak, aby nenastalo krátké spojení.
Jsou-li články vyrobené z látek odolných, jako ze dřeva s olověnou výplní nebo z tvrdého kaučuku, a jsou-li jejich hoření části tak opatřeny, aby nemohla kyselina vystřiknouti nebezpečným způsobem, lze upustiti od zabalení akumulátorových článků nebo baterií s podmínkou, že vhodná zařízení, jako podstavce, pažení, podpory zabrání, aby se převrhly nebo posunuly a chrání je od poškození, které by mohlo nastati spadnuvšími kusy na baterie. Články a baterie, které jsou přidělány k vozidlu, rovněž nepotřebují zvláštního balení, jsou-li tato vozidla na železničním voze dobře zajištěna neb upevněna.
(4) Pro olověný rmut obsahující kyselinu sírovou z akkumulátorů a olověných komor nelze užíti dřevěných nádob leč, je-li možné úplně zabrániti prosakování kyseliny.
(5) Nádoby obsahující kyselinu fluorovodíkovou (1) musí býti z olova nebo gutaperči, jeli kyselina zředěná; dřevěné nádoby, uvnitř řádně opatřené vrstvou parafinu, jsou rovněž přípustné. Pro kyselinu koncentrovanou alespoň na 70% kyseliny čisté mohou býti užity též železné nádoby s utěsněnými zátkami závitnicovými. Tyto železné nádoby nelze podati, ať plné, ať prázdné, na odesílacích stanicích leč, je-li na jejich vnější straně odstraněna každá stopa kyseliny. Na nádobách na kyselinu fluorovodíkovou plných nebo prázdných musí býti nálepky nebo zřetelný a trvanlivý nápis: „Koncentrovaná 70% kyselina fluorovodíková“ a mimo to nálepka podle vzorce č. 3.
(6) Anhydrid kyseliny sírové (5) musí býti zabalen:
a) do silných a dobře spájených nádob z obyčejného nebo bílého plechu nebo
b) do silných lahví ze železa, bílého plechu nebo mědi s pevnou a neprodyšnou uzávěrou.
Nádoby i láhve musí býti řádně zabaleny do silných nádob ze dřeva nebo bílého plechu a zasypány křemelinou nebo jinými podobnými látkami nehořlavými.
(7) Látky vyjmenované pod 6 musí býti zabaleny:
a) do nádob z kujného nebo plávkového železa, oceli, olova nebo mědi, úplně utěsněných a opatřených dobrou uzávěrou nebo
b) do skleněných nádob. Tu je třeba dbáti těchto předpisů:
α) skleněné nádoby musí míti silné stěny a musí býti neprodyšně uzavřeny zabroušenými zátkami skleněnými a tak zajištěnými, aby nevypadly;
β) obsahují-li skleněné nádoby více jak 5 kilogramů, musí býti vsazeny do kovových obalů. Láhve s menším obsahem lze baliti do silných beden dřevěných, rozdělených uvnitř na tolik oddílů, kolik láhví má býti odesláno. Žádná bedna nesmí míti více jak čtyři oddíly;
γ) skleněné nádoby musí býti uloženy do vnějších obalů tak, aby mezi nimi a stěnami byl prázdný prostor alespoň 30 milimetrů. Prázdný prostor třeba pečlivě vysypati křemelinou nebo jinými podobnými látkami nehořlavými; při acetylchloridu lze užíti též pilin;
δ) na víku vnějších nádob musí býti označení obsahu s nápisem „Křehké“ nebo s výstižným znamením.
(8) Pro roztoky peroxydu vodíku (7) musí se užíti silných nádob ze skla nebo z kameniny které nerozkládají peroxyd vodíku a které nejsou neprodyšně uzavřeny, nebo které zamezují, aby vznikl vnitřní přetlak. Balony, láhve a džbány musí býti zabaleny do pevných beden nebo košů opatřených držadly. Koše musí býti přikryty dobrým víkem ochranným.
(9) Na rafinovaný sirník sodný krystalovaný (8) musí býti užito nádob, které nepropouštějí vodu na surový sirník sodný, jakož i na natronový koks utěsněných nádob železných.
(10) Kyselý síran sodný musí býti zabalen do nádob s utěsněnými stěnami, na které obsah neúčinkuje. Může býti též nakládán do otevřených vozů, které jsou uvnitř vyložené olovem, přikryté plachtou a opatřené zařízením, znemožňujícím přímý dotyk plachty s kyselým síranem sodným.
(11) Pálené vápno mleté musí býti zabaleno do pevných a nepropustných pytlů.
(12) U naftalínu vyjmenovaného pod 11 musí odesilatel na své útraty odděliti podlahu vozu od této látky plachtou z husté tkaniny.
(13) Na každém kuse obsahujícím látky vyjmenované pod 1 až 6 musí býti nálepka podle vzorce č. 3. Na kusech s červenou dýmavou kyselinou dusičnou musí býti mimo to nálepka podle vzorce č. 2.
B. Ostatní předpisy.
(1) Je dovoleno baliti spolu s jinými předměty do pevných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných, dbáno-li předpisů o nádobách ustanovených v kapitole A:
a) brom (4) až do 500 gramů;
b) anhydrid kyseliny sírové (5) v množství ne větším než 2 kilogramy; může býti také zabalen do silných zatavených baněk skleněných, které je nutné řádně uložiti do pevných, dobře uzavřených nádob z bílého plechu, vyplněných křemelinou;
c) látky vyjmenované pod 6 až do 5 kilogramů;
d) látky vyjmenované pod 1, 2 a 3 až do 10 kilogramů.
Nádoby obsahující tyto látky musí býti řádně uloženy do dřevěných nádob.
(2) V nákladním listu musí býti uvedeno:
a) u kyseliny dusičné (1) ve skleněných nádobách specifická váha při teplotě 15° C; chybí-li tento údaj v nákladním listu, považuje se kyselina za koncentrovanou [A, odstavec (1) b) a c)];
b) u olověného rmutu obsahujícího kyselinu sírovou z akumulátorů a olověných komor třeba potvrditi, že kyselina sírová nemůže vytéci;
c) u odpadní kyseliny sírové vzniklé při výrobě nitroglycerinu třeba potvrditi, že je zcela denitrována, jinak je vyloučena z přepravy.
Tohoto prohlášení není třeba při odpadní kyselině vzniklé při výrobě nitrocelulosy; nepatrný obsah nitrocelulosy nevadí.
(3) Látky vyjmenované pod 1 až 5 musí býti přepravovány v otevřených vozech. Krytých vozů lze však také užíti:
a) pro přepravu látek vyjmenovaných pod 3, jsou-li zabaleny do silných a utěsněných železných sudů, které nesmějí býti naplněny leč až do devíti desetin jich obsahu;
b) pro přepravu bromu (4) v množství ne větším než 500 gramů, pro přepravu anhydridu kyseliny sírové (5) v množství ne větším než 2 kilogramy a pro přepravu látek vyjmenovaných pod 1, 2 a 3 v množství ne větším než 10 kilogramů ať samotných anebo s jinými předměty s podmínkou, že tyto nádoby budou pečlivě uloženy do pevného obalu dřevěného.
(4) Vodní roztoky peroxydu vodíku, jejichž obsah peroxydu vodíku je větší než 6% váhy a ne větší než 35% váhy (7), jakož i sirník sodný a koks natronový (8) se přepravují v krytých vozech nebo v otevřených vozech pod plachtou; vodní roztoky peroxydu vodíku s obsahem peroxydu vodíku více než 35% váhy (7) musí býti vždy přepravovány ve zvlášť zařízených vozech (na př. nádobových vozech).
(5) Prázdné nádoby, které obsahovaly látky vyjmenované pod 1 až 5, jsou-li podány ku přepravě jako kusové zboží, musí býti dobře uzavřené nebo zcela vyčištěné. V nákladním listu musí býti označen jich dřívější obsah.
(6) Předpisy ustanovené v odstavcích (3) a (5) neplatí ani na přístroje k hašení ani na elektrické akumulátory [A, odstavce (2) a (3)].
(7) Nádoby obsahující kyselinu fluorovodíkovou (1) musí se postaviti uzávěrou vzhůru.
(8) Na nádoby kotlových vozů určených ku přepravě žíravých látek platí předpisy ustanovené v A, odstavec (1), vyjma předpisy uvedené v a) až d).
(9) Pálené vápno mleté v pytlích nesmí býti přepravováno leč v krytých vozech.
(10) Je-li uvedeno v nákladním listu, že surový naftalín byl zbaven v hydraulickém lisu nebo v odstředivém stroji součástí olejových tak, že se již nejeví žádné odkapávání, nepodléhá přeprava hrubého naftalínu žádné podmínce.
C. Způsob přepravy.
(1) Látky vyjmenované pod 3 lze přepravovati jako rychlé zboží kusové, jsou-li zabaleny podle předpisů uvedených v B, odstavec (3) a); látky pod 1 až 3 v množství ne větším než 10 kilogramů, brom až do 500 gramů a anhydrid kyseliny sírové až do 2 kilogramů lze rovněž přepravovati v balení podle B, odstavec (3) b).
(2) Toto obmezení neplatí na přístroje k hašení a na elektrické akumulátory [A, odstavce (2) a (3)].
D. Výjimky z předpisů ustanovených pod A, B a C.
Tyto předpisy neplatí na výrobky vyjmenované v třídě V, určené k vědeckému badání nebo k farmaceutickým účelům, odesílané v množství ne větším než 1 kilogram pro každý výrobek, jsou-li pečlivě zabaleny do nádob ze skla nebo kameniny s těsnící uzávěrou, a jsou-li tyto nádoby pak pečlivě zabaleny do pevných, utěsněných a dobře uzavřených beden dřevěných.
TŘÍDA VI.
Látky vzbuzující odpor a látky zapáchající.
Je dovoleno přepravovati:
1. Čerstvé šlachy, čerstvé odřezky nevápněné1) kůže na výrobu klihu, jakož i odpadky obou těchto druhů látek, čerstvé rohy, paznehty nebo kopyta nezbavené kostí a měkkých částí na nich lpějících, čerstvé kosti nezbavené masa nebo jiných měkkých částí na nich lpějících, jakož i jiné odpor vzbuzující a zapáchající látky živočišné, pokud nejsou níže vyjmenovány.
2. Čerstvé kůže nesolené.
3. Čištěné nebo sušené kosti, čištěné nebo sušené rohy a paznehty nebo kopyta.
4. Čerstvé žaludky telecí, úplně vyčištěné od všech zbytků potravy.
5. Vylisované zbytky vzniklé při výrobě klihu z klihovky (klihárenské vápno, klihárenské rosoly nebo hnojivo z klihovatin).
6. Nevylisované zbytky druhu označeného pod 5.
7. Hnůj proložený stelivem.
8. Jiné druhy výkalů, jakož i výkaly z latrin.
Přepravní podmínky.
A. Balení.
(1) Látky shora vypočítané, podané ku přepravě jako kusové zboží, musí býti zabaleny takto:
a) látky vyjmenované pod 1, 5 a 6
do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných (sudů, kbelíků nebo beden); obsah se nesmí projevovati nepříjemně svým zápachem;
b) látky vyjmenované pod 2
do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných (sudů, kbelíků nebo beden) nebo do pevných, nepropustných a dobře uzavřených pytlů, napuštěných vhodnými prostředky desinfekčními, jako kyselinou karbolovou, lysolem tak, aby se neprojevoval hnilobný zápach obsahu; užíti takových pytlů je však obmezeno na měsíce listopad, prosinec, leden a únor;
c) látky vyjmenované pod 3
do utěsněných nádob (sudů nebo kbelíků) nebo do pevných pytlů;
d) telecí žaludky (4)
do silných, utěsněných a dobře uzavřených dřevěných nádob (sudů nebo kbelíků); v měsících od dubna až do konce září musí se telecí žaludky nasoliti tak, že na každý žaludek se užije 15 až 20 gramů kuchyňské soli; mimo to musí se nasypati alespoň 1 centimetr silná vrstva na dno nádoby užité za obal, jakož i na vrchní vrstvu žaludků; v nákladním listu musí býti prohlášení, že bylo dbáno těchto předpisů;
e) psí lejno (8)
do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných nebo kovových;
f) holubí trus (8)
do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob dřevěných (sudů nebo kbelíků); suchý trus holubí může býti také balen do pevných a nepropustných pytlů.
Na nádobách užitých za obal nesmí býti zevně žádná stopa obsahu.
(2) Pro vozové náklady platí tyto předpisy:
a) látky vyjmenované pod 1 a 2:
1. užije-li se krytých vozů zvlášť zařízených, které mají účinná zařízení větrací, není třeba obalu. Látky musí býti napuštěny alespoň 5% karbolovou kyselinou nebo jinými vhodnými prostředky desinfekčními tak, aby se neprojevoval hnilobný zápach obsahu;
2. užije-li se obyčejných otevřených vozů nákladních:
α) od 1. března do 31. října musí býti látky zabaleny do pevných a nepropustných pytlů; tyto pytle je nutné napustiti desinfekčními prostředky vyjmenovanými pod 1, aby se neprojevoval hnilobný zápach obsahu. Každá zásilka tohoto druhu musí býti přikryta plachtou ze silné tkaniny (zvané chmelový žok), napuštěnou roztokem některého ze svrchu zmíněných prostředků desinfekčních; tato plachta pak musí býti sama zcela přikryta velkou, nepromokavou a dehtem nenapuštěnou plachtou;
β) od 1. listopadu do konce února není třeba pytlového obalu. Zásilky však musí býti rovněž přikryty plachtou z chmelové látky a tato plachta pak musí býti sama zcela přikryta velkou, nepromokavou a dehtem nenapuštěnou plachtou. První plachta musí býti, je-li toho třeba, navlhčena některým z desinfekčních prostředků, vyjmenovaných pod 1 tak, aby se neprojevoval hnilobný zápach;
γ) nejsou-li desinfekční prostředky s to, aby zabránily hnilobnému zápachu, musí býti zásilky zabaleny do silných, utěsněných a dobře uzavřených sudů nebo kbelíků tak, aby se neprojevoval hnilobný zápach obsahu nádoby;
b) látky vyjmenované pod 3 nevyžadují zvláštního obalu; jsou-li podány nebalené a v otevřených vozech, musí býti náklad zcela přikryt nepromokavými plachtami;
c) telecí žaludky (4)
musí býti zabaleny způsobem předepsaným v odstavci (1) d);
d) látky vyjmenované pod 5
musí býti zcela přikryty dvěma velkými, na sebe položenými, nepromokavými a dehtem nenapuštěnými plachtami. Spodní plachta musí býti napuštěna vhodnými prostředky desinfekčními (karbolovou kyselinou, lysolem atd.) tak, aby se neprojevoval hnilobný zápach. Mezi plachty musí býti nasypána vrstva suchého vápna hašeného, sypké rašeliny nebo již upotřebeného třísla;
e) látky vyjmenované pod 6
musí býti zabaleny podle předpisů ustanovených v odstavci (1) a);
f) hnůj proložený stelivem (7) nevyžaduje zvláštního obalu; je-li podán ku přepravě bez obalu, musí býti náklad zcela přikryt nepromokavými plachtami;
g) látky vyjmenované pod 8
musí býti zabaleny do silných, utěsněných a dobře uzavřených nádob. Suché psí lejno a suchý holubí trus lze též zabaliti do pevných a nepropustných pytlů.
B. Ostatní předpisy.
(1) Železnice může obmeziti přepravu na určité vlaky, ustanoviti placení přepravného napřed a vydati zvláštní ustanovení o době a lhůtě pro nakládání a vykládání, jakož i o přivážení a odvážení. Železnice může žádati, aby plachty dodal odesilatel.
(2) Látky vyjmenované pod 7 a 8 (vyjma psí lejno a holubí trus) se nepřijímají jako zboží kusové.
(3) Nádoby obsahující psí lejno nesmějí býti váleny; přepravují se na stojato.
(4) Poslední železnice, zúčastněná na přepravě, musí železniční vozy, kterých bylo užito ku přepravě nákladů látek vyjmenovaných pod 1, 2 3 a 7 v sypaném stavu nebo nákladů látek vyjmenovaných pod 8, vždy po každém užití podrobiti čištění nebo desinfekci podle zákonných ustanovení platných ve smluvním státu, kde je stanice určení. Poplatky za desinfekci jdou na vrub zboží.
(5) Projevuje-li se zápach vzbuzující odpor, může železnice kdykoli dáti opatřiti tyto látky vhodnými desinfekčními prostředky, aby zápach byl odstraněn; výdaje jdou na vrub zboží.
(6) Látky vyjmenované pod 3 a 4 lze přepravovati v krytých vozech. Je zakázáno nakládati je s potravinami nebo jinými poživatinami. Látky vyjmenované pod 1, 2, 5, 6, 7 a 8 musí býti přepravovány v otevřených vozech [viz však A (2) a) 1]. Přeprava suchého psího lejna, které je zabaleno podle předpisů ustanovených v A (2) f) poslední věta, musí býti provedena v krytých vozech nebo v otevřených vozech opatřených dobře přiléhajícími plachtami.
(7) Prázdné nádoby a plachty, kterých bylo užito ku přepravě látek třídy VI musí býti úplně vyčištěny a vhodnými prostředky desinfikovány tak, aby nešířily hnilobný zápach. V nákladním listu musí býti vyznačeno, k čemu jich bylo užito. Přeprava jich se musí díti v otevřených vozech.
(8) Ostatně platí pro zásilky platné předpisy policejní každého státu.
C. Způsob přepravy.
Látky vyjmenované v třídě VI, prázdné nádoby, které obsahovaly tyto látky a plachty odesílané zpět, kterých užito k jich přepravě, nelze přepravovati jako kusové zboží rychlé.
Vzorec nálepky č. 1.

Vzorec nálepky č. 2.

Vzorec nálepky č. 3.

Vzorec nálepky „Opatrně posunujte!“

Dáno v Bernu dne dvacátéhotřetího října tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO DE PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER DE TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
W. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Příloha II
(článek 6, § 6.).
MEZINÁRODNÍ PŘEPRAVA PO ŽELEZNICÍCH.
NÁKLADNÍ LIST.


Příloha II
(článek 6, § 6.).
DUPLIKÁT NÁKLADNÍHO LISTU.


Příloha III.
(Článek 12).
Všeobecné prohlášení

Dáno v Bernu dne dvacátéhotřetího října roku tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO DE PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER DE TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
W. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Příloha IV.
(Článek 17, § 3.)
VÝPLATNÍ ÚČET.


Dáno v Bernu dne dvacátéhotřetího října tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO DE PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER DE TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
W. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Příloha V.
(Článek 21).
Změny přepravní smlouvy.

Dáno v Bernu, dne dvacátéhotřetího října roku tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO DE PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER DE TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
W. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Příloha VI.
(Článek 57).
Řád Ústředního úřadu pro mezinárodní železniční přepravu.
Článek 1.
§ 1. Ústřední úřad pro mezinárodní železniční přepravu má své sídlo v Bernu. Jeho organisací v mezích ustanovení článku 57 Úmluvy, jakož i dohledem na jeho činnost jest pověřena Spolková rada švýcarská.
§ 2. Výdaje Ústředního úřadu budou hrazeny smluvními státy v poměru k délce železničních tratí nebo tratí, které jsou v provozu jiných podniků, připuštěných k účasti na přepravách, konaných za podmínek stanovených Mezinárodní úmluvou. Trati, na nichž se provozuje plavební doprava, účastní se však na výdajích jen v poměru k polovině délky svých tratí. Příspěvek činí pro každý stát nejvýše 1·40 franků za kilometr. Částka ročního úvěru, připadající na kilometr železniční sítě, bude stanovena pro každý správní rok švýcarskou spolkovou vládou po vyslechnutí Ústředního úřadu, se zřetelem k nynějším okolnostem a potřebám. Bude vybírána vždy v celku. Nedosáhnou-li skutečné výdaje Ústředního úřadu úvěrové sumy, vypočtené podle této zásady, bude užito zbytku, který nebude vydán pro provisní a pensijní fondy, jejichž úroky jsou určeny k poskytování podpor nebo náhrad úředníkům a zaměstnancům Ústředního úřadu, kdyby pro pokročilý věk, nehody nebo nemoc se stali trvale neschopnými, aby nadále zastávali svou práci.
Rozesílaje smluvním státům výroční zprávu a každoroční rozpočet výdajů, požádá je Ústřední úřad, aby zapravily příslušný podíl na výdajích za uplynulý správní rok. Stát, který do 1. října nezaplatí svůj příspěvek, bude po druhé požádán, aby tak učinil. Bude-li toto vyzvání bez výsledku, obnoví je Ústřední úřad na počátku příštího roku při tom, když rozesílá výroční zprávu o uplynulém správním roku. Nebylo-li do příštího 1. července vyhověno tomuto vyzvání, bude po čtvrté zakročeno u státu, který je v prodlení, aby byl přiměn k zaplacení obou prošlých splátek; nebude-li to míti úspěchu, zpraví jej Ústřední úřad tři měsíce později o tom, že nebude-li očekávané placení do konce roku uskutečněno, bude jeho zdráhání vykládáno jako mlčky vyjádřený projev jeho vůle Úmluvu vypověděti. Nebude-li tomuto poslednímu zákroku vyhověno do 31. prosince, přikročí Ústřední úřad, bera na vědomí mlčky vyjádřenou vůli dluhujícího státu, že chce Úmluvu vypověděti, k výmazu tratí tohoto státu ze seznamu tratí, připuštěných k mezinárodní přepravě.
Částky nezaplacené mají býti, pokud je to možné, uhrazeny řádnými úvěry, kterými Ústřední úřad disponuje, a mohou býti rozvrženy na čtyry správní roky. Část schodku, která nemohla býti tímto způsobem uhrazena, bude převedena ve zvláštním zúčtování na vrub ostatních států v poměru k počtu kilometrických vzdáleností tratí, pro něž platí Úmluva v době zúčtování a pro každý stát do té míry, jak během období dvou let, které se končí vystoupením státu dluhujícího, byl s ním účasten na Úmluvě. Stát, jehož trati budou vymazány za podmínek stanovených v předchozím odstavci, nebude moci dáti je znovu připustiti k mezinárodní přepravě, leč zaplatí-li nejprve částky, které zůstal dlužen za příslušná léta, a to s 5% úroky, které se počítají od konce šestého měsíce, který uběhl ode dne, kdy Ústřední úřad po prvé jej vyzval, aby zaplatil příspěvky naň připadající.
Článek 2.
§ 1. Ústřední úřad vydává měsíčník, který bude obsahovati zprávy, potřebné k používání Úmluvy, zejména zprávy o seznamu tratí železničních a jiných podniků a o předmětech, které jsou vyloučeny z přepravy nebo k ní připuštěny jen podmínečně, jakož i údaje o rozhodnutích soudních a o statistice, jejichž uveřejnění tam uzná za účelné.
§ 2. Časopis bude vydáván v jazyku francouzském a německém. Jeden výtisk bude zasílán zdarma každému státu a každé ze zúčastněných správ. Další vyžádané výtisky budou se prodávati za cenu, stanovenou Ústředním úřadem.
Článek 3.
§ 1. Účty a pohledávky z mezinárodních přeprav, které zůstaly nezaplaceny, může věřitelská správa oznámiti Ústřednímu úřadu, aby usnadnil jejich zaplacení. Za tím účelem požádá Ústřední úřad dluhující přepravní podnik, který jest v prodlení, aby vyrovnal dlužnou částku, nebo aby oznámil důvody, proč se zpěčuje platiti.
§ 2. Uzná-li Ústřední úřad, že důvody pro odmítnutí platby jsou dostatečně odůvodněné, odkáže strany na rozhodnutí příslušného soudce.
§ 3. Uzná-li Ústřední úřad, že celá suma nebo její část jest řádným dluhem, může, poradiv se se znalcem prohlásiti, že dluhující přepravní podnik jest povinen zaplatiti Ústřednímu úřadu celou pohledávku nebo její část; částka takto zaplacená zůstane uložena až do věcného rozhodnutí příslušného soudce.
§ 4. Nevyhoví-li přepravní podnik do 14 dnů vyzvání Ústředního úřadu, zašle se mu nová upomínka s upozorněním na důsledky jeho odmítnutí.
§ 5. Deset dní po této nové upomínce, zůstane-li bez účinku, zašle Ústřední úřad státu, kterému podléhá přepravní podnik, odůvodněnou zprávu se žádostí, aby uvážil, jaká opatření dlužno učiniti a zejména, aby zkoumal, má-li dluhující přepravní podnik ponechati v seznamu tratí.
§ 6. Prohlásí-li stát, kterému podléhá dluhující přepravní podnik, že přes to, že nebylo placeno, nepokládá za nutné tento podnik dáti vyškrtnouti ze seznamu, nebo nechá-li zprávu Ústředního úřadu šest neděl bez odpovědi, bude beze všeho platiti o něm právní domněnka, že přejímá záruku za platební schopnost toho podniku, pokud jde o pohledávky z mezinárodních přeprav.
Dáno v Bernu dne dvacátéhotřetího října roku tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO DE PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER DE TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
V. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Příloha VII.
(Článek 60).
Řád komise znalců.
Článek 1.
Německo, Francie a Italie jsou zastoupeny stále v komisi znalců. Ostatní smluvní státy mohou, uznávají-li to nutným, dáti se zastupovati ve schůzích komise.
Článek 2.
Vlády smluvních států oznámí svá přání a své odůvodněné návrhy, týkající se Přílohy I, Ústřednímu úřadu pro mezinárodní přepravy po železnicích, který ihned uvědomí o nich ostatní smluvní státy. Pokaždé, kdy toho bude třeba, pozve Ústřední úřad komisi k zasedání. Všechny smluvní státy budou zpraveny dva měsíce předem o schůzích komise. Zpráva musí udávati přesně pořad denního jednání.
Článek 3.
Komise je platně ustavena, jakmile tři smluvní státy jsou zastoupeny.
Článek 4.
Komise určí pro každé zasedání svého předsedu a náměstka předsedy.
Článek 5.
Komise se usnáší většinou hlasů zastoupených států. Při rovnosti rozhoduje hlas předsedy schůze.
Článek 6.
Každý stát nese výdaje svých zástupců.
Článek 7.
Ústřední úřad obstarává práce sekretariátu a korespondence komise.
Článek 8.
Ředitel nebo v jeho zastoupení náměstek ředitele Ústředního úřadu účastní se schůzí komise s hlasem poradním.
Dáno v Bernu, dne dvacátéhotřetího října roku tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO DE PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER DE TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
V. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.

Protokol.
Přistupujíce k podpisu Úmluvy o přepravě zboží po železnicích, sjednané podle data dnešního dne, prohlásili a smluvili podepsaní plnomocníci v přítomnosti a za účasti zástupce vládní komise Saarského území toto:
I. Ratifikace a vstoupení v platnost.
Úmluva bude ratifikována, ratifikační doklady mají býti co možná nejdříve uloženy v Bernu. Úmluva vstoupí v platnost mezi státy, které ji schválí, jakmile vlády těchto států se o tom dohodnou.
II. Ustanovení přechodná.
Vzhledem k tomu, že příslušná hodnota měn, které jsou v užívání v různých státech, podléhá náhlým změnám, může každý stát pro období, které nesmí překročiti dobu čtyř let ode dne, kdy vstoupí v platnost Úmluva, měniti ustanovení článků 17, 19, 21, 29 a 36 Úmluvy, buď ustanoveními, uveřejněnými v tarifech, buď opatřením moci státní tím, že stanoví, že pro určité přepravy:
1. a) zásilky odesílané z toho státu nebudou připuštěny, leč budou-li vyplaceny až k jeho hranicím;
b) na zásilkách nebudou váznouti při vstupu do tohoto státu žádné poplatky, nebo že zásilky určené do tohoto státu nesmí býti vyplaceny při odeslání leč jen k jeho hranicím;
c) přepravné za zásilky v průvozu tímto státem bude zaplaceno podle dohod zúčastněných buď ve státu odesílacím, nebo ve státu určení;
2. na zásilkách, které jsou přepravovány po tratích tohoto státu, nesmí váznouti žádná dobírka, a zálohy nebudou připuštěny;
3. nebude dovoleno odesilateli pozměňovati smlouvu přepravní pokud jde o vyplácení a dobírku;
4. nejvyšší částky stanovené v článcích 29 a 36 budou případně sníženy z 50 a ze 100 franků na 25 a 50 franků.
Tento protokol, který bude ratifikován v týž čas jako Úmluva, sjednaná dnešního dne, bude považován za podstatnou její část a bude míti touž platnost a trvání jako tato Úmluva.
Tomu na svědomí podepsali plnomocníci a zástupce vládní komise Saarského území tento protokol.
Dáno v Bernu, dne dvacátéhotřetího října roku tisícího devítistého dvacátéhočtvrtého v jediném exempláři, který zůstane uložen v archivu švýcarské spolkové vlády, a jehož jeden autentický výtisk bude dodán každé z podepsavších Mocností.
Za Německo:
EDUARD HOFFMANN.
Za Rakousko:
Dr. LEO DI PAULI.
Za Belgii:
FERNAND PELTZER.
Za Bulharsko:
D. MIKOFF.
Za Dánsko:
A. OLDENBURG.
Za svobodné město Gdansko:
J. MODZELEWSKI.
Za Španělsko:
EMILIO de PALACIOS.
Za Estonsko:
K. MENNING.
Za Finsko:
URHO TOIVOLA.
Za Francii:
H. ALLIZÉ.
MAURICE SIBILLE.
C. COLSON.
Za Řecko:
VASSILI DENDRAMIS.
Za Maďarsko:
F. PARCHER de TERJÉKFALVA.
Za Italii:
GARBASSO.
Za Lotyšsko:
Dr. O. VOIT.
Za Litvu:
V. SIDZIKAUSKAS.
Za Lucembursko:
LEFORT.
Za Norsko:
J. IRGENS.
Za Nizozemí:
V. DOUDE VAN TROOSTWIJK.
Za Polsko:
J. MODZELEWSKI.
Za Portugalsko:
A. M. BARTOLOMEU FERREIRA.
Za Rumunsko:
N. P. COMNÈNE.
Za vládní komisi Saarského území:
J. MORIZE.
Za království Srbů, Chorvatů a Slovinců:
M. JOVANOVIČ.
Za Švédsko:
ALSTRÖMER.
Za Švýcarsko:
MOTTA.
Za Československo:
Dr. LANKAŠ.
PROZKOUMAVŠE TUTO ÚMLUVU S PŘÍLOHAMI I, II., III., IV., V., VI., VII. A PROTOKOLEM A VĚDOUCE, ŽE NÁRODNÍ SHROMÁŽDĚNÍ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ S NIMI SOUHLASÍ, SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JE.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM, DNE 24. ČERVNA LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO DVACÁTÉHO SEDMÉHO.
L. S.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
T. G. MASARYK v. r.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
Dr. EDVARD BENEŠ v. r.
Vyhlašuje se s tím, že dohoda o tom, kdy úmluva tato vstoupila, vztažmo vstoupí v platnost, obsažena jest v zápisu (procès verbal) zároveň uveřejňovaném.
Dr. Beneš v. r.


*) Podle usnesení komise znalců z května a listopadu 1925 a července 1926.
1) Látky, kterých se neužívá ke střelbě nebo trhání, jichž výbuch nemůže býti způsoben ohněm a které nejsou k úderu nebo k tření citlivější než dinitrobenzol, nepatří podle těchto ustanovení do výbušin.
1) Třaskavé zátky (bouchons fulminants, Knallkorke), jejichž náplň je složena z chlorečnanu draselného a fosforu, jsou vyloučeny z mezinárodní přepravy.
1) Kalciumkyanamid, jehož obsah podle prohlášení v nákladním listu nepřevyšuje 0·2% karbidu vápníku, je připuštěn ku přepravě bez obmezení.
1) Body vzplanutí a varu se měří při tlaku 760 mm. Bod vzplanutí jest ustanoven přístrojem Abel-Penskyho. Frakční destilace musí býti provedena v přístroji typu Englerova, při čemž musí býti teploměr zcela ponořen do páry.
1) Vlhké odřezky vápněné kůže jsou připuštěné ku přepravě bez obmezení.