369/1952 Ú. l.
Vyhláška ministerstva financí, kterou se provádí zákon o dani ze mzdy.

369.
VYHLÁŠKA
ministerstva financí
ze dne 23. prosince 1952,
kterou se provádí zákon o dani ze mzdy.
Ministerstvo financí stanoví podle § 22 odst. 3 zákona č. 76/1952 Sb., o dani ze mzdy (dále jen „zákon“ a „daň“):

Daňová povinnost.
K § 2 zákona.
(1) Dani podléhají též osoby, které vykonávají práci v tuzemsku jen přechodně (na př. montér vyslaný sem z ciziny na montáž stroje). K zamezení dvojího zdanění se však od daně osvobozuje mzda za práci vykonávanou v tuzemsku na příkaz cizozemského zaměstnavatele jen přechodně, nepřesahuje-li přechodný pobyt v tuzemsku v jednom kalendářním roce — ať najednou nebo v několika časových obdobích — 183 dny.
(2) Za práci vykonávanou v tuzemsku se považuje i práce vykonávaná na příkaz tuzemského zaměstnavatele jen přechodně mimo území Československé republiky (na př. montér vydaný zdejším podnikem do ciziny), nepřesahuje-li přechodný pobyt v cizině v jednom kalendářním roce — ať najednou nebo v několika časových obdobích — 183 dny.
(3) Osoby pobírající důchody (§ 3 odst. 3 zákona) plynoucí z tuzemska podléhají dani bez rozdílu, zda bydlí v tuzemsku nebo v cizině. Důchody plynoucí z ciziny dani nepodléhají. Zvláštní ustanovení mezinárodních smluv nejsou ustanoveními odstavců 1 až 3 dotčena.
(4) Dani nepodléhají zaměstnanci cizích zastupitelských úřadů v tuzemsku, jsou-li cizími státními příslušníky a trvá-li vzájemnost. Zaměstnanci cizích zastupitelských úřadů, kteří jsou našimi státními příslušníky, podléhají dani. Pokud jim cizí zastupitelské úřady daň nesrazí, platí pro ně ustanovení § 14 odst. 3 a 4 zákona.
K § 3 zákona.
(5) Příjmy plynoucími z pracovního poměru nebo v souvislosti s ním jsou zejména:
a) mzdy a platy všeho druhu (časové, úkolové, prémiové atd.), přídavky k nim, mzdy za práci přes čas, prémie, výkonnostní příplatky, náhrada za nevybranou dovolenou, remunerace, náhrada ušlé mzdy (za ztrátu času) a pod., tedy vše, co zaměstnanec dostane za práci od svého zaměstnavatele. Mzdou jsou i honoráře za práci vykonávanou na základě smlouvy o dílo, uzavřené mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem:
b) veškeré jiné příjmy, které pobírají zaměstnanci v souvislosti se svým pracovním poměrem, bez ohledu na to, mají-li na ně právní nárok či nikoliv, na př. náhrady ušlé mzdy (za ztrátu času), presenční známky, zkušební taxy, odměny, dary a jiná bezplatná věnování a pod., pokud nejsou osvobozeny podle § 4 zákona.
(6) Funkčními požitky jsou:
a) plat, činovné, representační přídavky a byt členů vlády a členů sboru pověřenců, jakož i funkcionářů v obdobném postavení,
b) odměny členů národních výborů za výkon funkce,
c) požitky jiných osob za výkon jakékoliv funkce v dobrovolných organisacích, svazech, sborech a pod.
(7) Za příjmy plynoucí ze zaměstnání vykonávaných v poměru podobném poměru pracovnímu se prohlašují příjmy:
a) národních správců a zmocněnců národních správ;
b) úhrnných likvidátorů národních správ daných do klidu;
c) osob činných pro státní a veřejné úřady, ústavy, podniky a zařízení, pro národní podniky, pro podniky zřízené nebo určené podle zákona č. 119/1948 Sb., o státní organisaci zahraničního obchodu a mezinárodního zasilatelství (výsadní společnosti), pro komunální podniky a dobrovolné organisace, i když jde jen o jednorázovou nebo příležitostnou činnost. Sem patří na příklad příjmy expertů, konsulentů, projektantů, vedoucích a učitelů v závodních školách, knihovníků a jiných externích pracovníků. Nepatří sem však a dani tedy nepodléhají příjmy za výkony prováděné samostatnými živnostníky a řemeslníky;
d) prohližitelů masa, placených okresními nebo místními národními výbory;
e) příbuzných majitelů nebo spolumajitelů podniku, zaměstnaných v tomto podniku;
f) předsedy Ústředí advokátních poraden a jeho náměstků a členů pracovního kolektivu advokátních poraden
g) účetních a pokladníků v jednatelstvích a pobočkách státních spořitelen;
h) sběračů mléka, másla a vajec.
(8) Důchodem podle § 3 odst. 3 zákona jsou:
a) dávky národního důchodového pojištění, t. j. důchod starobní, invalidní, důchod manželky, vdovský důchod, důchod družky, sirotčí důchod, výchovné, zvýšení pro bezmocnost, výbavné, odškodnění za pracovní úrazy (t. j. úrazový důchod a jednorázové úrazové odškodnění) a sociální a mimořádný důchod;
b) obdobná plnění poskytovaná vzhledem k dřívějšímu pracovnímu poměru zaměstnancům a jejich pozůstalým na podkladě zákonných předpisů, smluv, stanov, služebních řádů a pod.
(9) Za důchod (§ 3 odst. 3 zákona) se pokládají též zaopatřovací požitky vyplácené podle zákona č. 164/1946 Sb., o péči o vojenské a válečné poškozence a oběti války a fašistické persekuce, čestné pense a dary z milosti a ostatní důchody vyplácené státním úřadem důchodového zabezpečení a platí pro ně ustanovení odstavce 17.
(10) Naturální požitky se pro účely daně oceňují podle maloobchodních cen platných pro volný trh; poskytování stravy se však oceňuje částkou 900 Kčs měsíčně (30 Kčs denně). Předpisy o oceňování poskytnutého bytu, otopu a osvětlení pro účely daně vydá ministerstvo financí.
(11) Náhradami služebních výdajů (§ 3 odst. 5 zákona) jsou takové platy zaměstnavatele zaměstnanci, kterými zaměstnavatel nahrazuje
a) přímá vydání zaměstnancova, jež učinil zaměstnanec na účet zaměstnavatele, aby mohl provésti úkoly jemu uložené a
b) výdaje, které slouží k úhradě zvýšených a přiměřených nákladů spojených s výkonem služby.
(12) Hradí-li plátce poplatníkovi jen skutečně vynaložené služební výdaje na základě dokladů poplatníkem předložených, jsou celé náhrady prosté daně.
(13) Platí-li plátce poplatníkovi na náhradu služebních výdajů (odstavec 11) paušál nebo hradí-li je poplatník ze svého platu, jest prostá daně jen ta část paušálu nebo platu, kterou zaměstnanec zaměstnavateli jako skutečný služební výdaj prokáže. Neprokáže-li poplatník plátci skutečné výdaje, podléhá paušální náhrada služebních výdajů dani. Plátce je povinen doklady předložené poplatníkem uschovati po dobu tří let. Ministerstvo financí může výši dani nepodrobené náhrady služebních výdajů určití paušálem.
(14) Počínajíc dnem 1. ledna 1953 se zrušují všechny předpisy, jimiž se části mzdy prohlašují za daněprosté náhrady služebních vydání.*)
(15) Za náhradu služebních výdajů dani nepodrobenou se prohlašují:
a) náhrady cestovních a stěhovacích výdajů, včetně odlučného a přídělného podle platných předpisů;**)
b) částky stanovené ve mzdových vyhláškách jako t zv. režijní příplatky (na př. na suroviny, opotřebení strojů a nástrojů, udržování pracovních potřeb a pod.);
c) náhrady výloh, které jsou vypláceny členům národních výborů a jejich složek podle § 10 zák. č. 235/1948 Sb. a předpisů podle něho vydaných;
d) náhrady cestovních výdajů poskytované soudcům z lidu podle § 33 odst. 1 zákona č. 66/1952 Sb., o organisaci soudů;
e) hodnota oděvů, plášťů, řepic, bot a ochranných oděvů poskytovaných podle platných mzdových předpisů zaměstnavatelem zaměstnancům, a to bez rozdílu, jsou-li poskytovány v naturaliích anebo je-li místo nich vypláceno relutum v hotovosti.
(16) Služebními výdaji nejsou výdaje na dosažení, zabezpečení a udržení mzdy (na př. náklad na odborné pomůcky a knihy k zaměstnání potřebné, na opatření a zachování vlastního pracovního nářadí a šatu, náklad na jízdné z místa a do místa pracoviště a pod.); tyto výdaje nelze ze základu daně vylučovat.
K § 4 zákona.
Osvobození.
(17) Podle § 4 písm. b) zákona a podle § 22 odst. 3 č. 9 zákona se z důchodů (§ 3 odst. 3 zákona) ve výši přes do
Kčs5.000 osvobozuje částka2.500 Kčs5.0005.500 osvobozuje částka2.000 Kčs5.5006.000 osvobozuje částka1.500 Kčs6.0006.500 osvobozuje částka1.000 Kčs.
Dani podléhá tudíž jen zbytek důchodu. Nepřesahuje-li tedy důchod 3.500 Kčs měsíčně, je vzhledem k ustanovení § 11 odst. 1 zákona od daně osvobozen. Činí-li na př. důchod 4.000 Kčs měsíčně, podléhá dani částka 1.500 Kčs a daň činí u svobodného poplatníka 75 Kčs. Pobírá-li poplatník důchody současně od více plátců, platí toto osvobození pouze pro důchod z obecného důchodového zabezpečení, pokud poplatník nepožádá o osvobození u jiného plátce. Tomuto plátci předloží místopřísežné prohlášení, že toto osvobození u jiného plátce neuplatňuje. Bez tohoto prohlášení nesmí plátce k zmíněnému osvobození přihlédnout.
(18) Dávky národního nemocenského pojištění jsou od daně osvobozeny bez rozdílu, zda jde o jednorázové (na př. porodné a pohřebné) či opakující se dávky a o peněžní či věcná plnění. Do dávek národního nemocenského pojištění nepatří částky placené zaměstnavatelem podle ustanovení § 1.154 b) ob. obč. zák. (po 10% mzdy ve třetím a čtvrtém týdnu, po 20% mzdy v pátém a šestém týdnu a po 50% mzdy v sedmém a osmém týdnu) a nejsou tudíž od daně osvobozeny. Dani podléhají jakožto příjmy plynoucí z pracovního poměru.
(19) Plněními obdobnými dávkám národního nemocenského pojištění jsou na př. dávky vojenské nemocenské péče.
(20) Dávky národního důchodového pojištění (odstavec 8) naproti tomu dani podléhají. Od daně jsou z nich však osvobozeny:
a) jednorázové peněžité dávky na př. výbavné a jednorázové úrazové odškodnění.
b) zvýšení důchodu pro bezmocnost,
c) výchovné,
d) přídavky k důchodům podle vládního usnesení ze dne 14. září 1949 (t. zv. moučné přídavky).
(21) Vedle osvobození stanovených zákonem (§ 4 zákona) a odstavcem 17 této vyhlášky se od daně osvobozují:
a) částka 2.500 Kčs měsíčně ze stipendii a příspěvky na děti studujících,
b) přídavky za zranění nebo za újmu utrpěnou na zdraví nebo za neschopnost k vojenské službě následkem služby válečné, vyplácené osobám vojenským v činné službě nebo z ní již propuštěným a příslušníkům ozbrojených sil v činné službě nebo z ní propuštěným,
c) úmrtné po zaměstnancích, je-li vypláceno zaměstnavatelem podle platných předpisů,
d) příspěvky, které poskytují zaměstnavatelé zaměstnancům na výlohy spojená se stravováním v závodních kuchyních organisovaných podle směrnic Ústřední rady odborů, pokud závody, po příp. zaměstnavatelé jsou zahrnuti do akce společného stravování,
e) odměny členům záchranných sborů v báňských revírech,
f) jednorázové podpory vylácené samostatnými podpůrnými fondy nynějším nebo dřívějším zaměstnancům podniků, u nichž jsou fondy založeny, po případě pozůstalým po těchto zaměstnancích.
K § 5 zákona.
Základ daně.
(22) Základem daně je hrubá mzda dosažená ve mzdovém období po odečtení částek osvobozených od daně a náhrad služebních výdajů, jsou-li v celkové hrubé mzdě zahrnuty. Vyplácí-li se mzda předem a dojde-li v témž mzdovém období k další výplatě mzdy (na př. k výplatě prémie, mzdy za práci přes čas atd.), sečte plátce všechny mzdy v témž mzdovém období vyplacené, vypočte z úhrnu daň a srazí při druhé, event. další výplatě mzdy rozdíl mezi touto daní a daní dosud sraženou. Ustanovení odstavců 47 až 50 této vyhlášky však zůstávají nedotčena.
K § 6 zákona.
Daňová sazba.
(23) Srážka daně se provádí podle tabulek vydaných ministerstvem financí pro srážku daně ve mzdovém období měsíčním a denním, jakož i pro srážku daně přepočtené na celý rok.*)
(24) Podle měsíční tabulky se sráží daň při výplatách měsíčních bez ohledu na to, zda poplatník byl zaměstnán plně (48 hodin týdně) nebo neplně. Podle této tabulky se daň sráží, i když poplatník po část měsíčního období nepracoval pro nemoc, dovolenou nebo jinou omluvenou absenci.
(25) Pracoval-li poplatník jen po část měsíčního období z důvodu, že během měsíce nastoupil nebo skončil pracovní poměr, nebo že měl neomluvenou absenci, dělí se vyplacená mzda počtem kalendářních dnů, po které pracoval (včetně dnů pracovního klidu); na takto vypočtenou částku se vyhledá daň v jednodenní tabulce a tato se násobí počtem kalendářních dnů, v nichž pracoval (opět včetně dnů pracovního klidu).
(26) Týmž způsobem se vypočte daň v případech, je-li poplatník jen příležitostně zaměstnán (na př. v případech uvedených v odstavci 7) a není-li mu mzda vyplácena v pravidelných měsíčních mzdových obdobích.
(27) Pobírá-li poplatník mzdu současně od více plátců, platí ustanovení § 8 odst. 5 a § 11 odst. 2 zákona (odstavce 35).
(28) Sazba uvedená v zákoně jest sazbou základní a platí pro poplatníky, kteří vyživují dvě osoby. Poplatníkům, kteří nevyživují žádnou osobu, nebo vyživují jen jednu osobu, se daň zvyšuje (§ 7 zákona) a poplatníkům, kteří vyživují více než dvě osoby, se daň snižuje (§ 8 zákona).
Zvýšení a snížení daně.
K §§ 7 a 8 zákona.
(29) Vyživovanou osobou se rozumí:
a) manželka (družka), po případě manžel (druh) a nezletilé děti (i osvojené), t. j. mladší než 18 let (vnuci, děti v péči nahrazující péči rodičů), žijí-li s poplatníkem ve společné domácnosti, a to bez ohledu na to, mají-li vlastní příjmy či nikoliv. Přechodný pobyt mimo společnou domácnost (na př. z důvodu léčení, studií, učení, výkonu vojenské služby nebo nedostatku bytu) není na závadu tomu, aby tyto osoby byly považovány za vyživované;
b) jiné osoby, tedy i osoby, které nejsou s poplatníkem spřízněny, poskytuje-li nebo hradí-li jim poplatník podstatnou část nákladů na byt, stravu a ošacení a nemají-li vlastní příjmy postačující k výživě.
(30) O poskytování podstatné části nákladů na byt, stravu a ošacení jde jen tehdy, jestliže podporovaná osoba bud’
a) žije v domácnosti poplatníkově a nemá vlastní příjmy přesahující částku 1.000 Kčs měsíčně, nebo
b) žije mimo poplatníkovu domácnost, nemá vlastní příjmy přesahující částku 1.000 Kčs měsíčně a dostává od poplatníka alespoň 500 Kčs měsíčně. Za vyživované osoby nelze pokládat takové osoby, které jsou k poplatníkovi v pracovním poměru (na př. hospodyně a pod.). Táž osoba může být uznána za vyživovanou pouze u jednoho poplatníka.
(31) Podporuje-li poplatník více osob (na př. otce a matku), pokládá se u každé z nich za příjem ta část, která z jejich úhrnného příjmu na ni poměrně připadá. Za vyživované poplatníkem se v tomto případě uzná tolik osob, kolikrát poplatník platí měsíčně 500 Kčs, nejvýše však počet podporovaných osob.
(32) Děti z rozvedeného manželství se pokládají za vyživované tím z rodičů, u kterého žijí.
(33) Na žádost obou manželů (druha a družky), kteří žijí ve společné domácnosti, povolí okresní národní výbor, příslušný podle poplatníkova bydliště, aby úlevy z titulu vyživovaných osob byly poskytnuty místo manželovi (druhovi) manželce (družce); v tomto případě bude její manžel (druh) zdaňován jako poplatník vyživující pouze jednu osobu.
Přiklad:
Manžel i manželka jsou zaměstnáni a mají dvě nezletilé dětí. Ježto má manželka vyšší mzdu než manžel, povolí na jejich žádost okresní národní výbor, aby se manželovi srážela daň jako poplatníkovi s jednou vyživovanou osobou a manželce, jako poplatnici s 3 vyživovacími osobami.
(34) Ustanovení odstavce 33 platí jak v případech, kde oba manželé (druh a družka) pobírají mzdu, tak i v případech, kde mzdu pobírá jen manželka a manžel buď vůbec nemá zdanitelných příjmů (na př. pobírá nemocenské dávky) nebo podléhá jiné dani, u níž neuplatňuje snížení daně na vyživované osoby.
(35) Pobírá-li poplatník současně mzdu od více plátců, přihlíží k osobám jím vyživovaným pouze jeden plátce, a to ten, jemuž poplatník předloží průkaz. Ostatní plátci sráží daň tak, jako by nevyživoval žádnou osobu, t. j. se 40% zvýšením.
(36) O průkazu okolností rozhodných pro zvýšení a snížení daně platí ustanovení odstavců 60 až 67.
(37) Okolnosti rozhodné pro zvýšení a snížení daně se posuzují podle zásad vylývajících z těchto příkladů:
1. Poplatník má 15letého syna v hornickém internátě. Ježto jde o přechodný pobyt mimo domácnost, posuzuje se syn jak vyživovaný poplatníkem.
2. Ženatý poplatník má ve své domácnosti dva zletilé syny. Jeden studuje a nemá žádný příjem, druhý je zaměstnán s měsíčním platem 2.500 Kčs. Poplatníkovi budou uznány dvě vyživované osoby (manželka a syn, který studuje).
3. Poplatník posílá svým rodičům měsíčně podporu ve výši 900 Kčs. Jeho otec má důchod 1.400 Kčs, matka nemá žádný příjem. Bude uznáno, že poplatník vyživuje jen jednu osobu, ježto platí sice více než 500 Kčs, ale méně než 1000 Kčs (dvě osoby) a ježto z důchodu 1.400 Kčs na každého z rodičů připadá částka 700 Kčs, takže je splněna podmínka, že podporovaná, osoba nemá větší příjem než 1.000 Kčs měsíčně.
4. Poplatník posílá svým rodičům měsíčně podporu ve výši 1.600 Kčs. Otec má důchod 1.600 Kčs a matka má neslužební příjmy ve výši 800 Kčs. Nelze uznati, že by poplatník otce nebo matku vyživoval, ježto sice jim platí více než 1.000 Kčs měsíčně (dvakrát 500 Kčs), ale z úhrnného příjmu rodičů připadá na každého z nich 1.200 Kčs, tedy více než 1.000 Kčs.
K § 9 zákona.
(41) Pobírá-li poplatník mzdu současně od více plátců, smí k snížení podle § 9 zákona přihlížet pouze jeden plátce; platí tu ustanovení odstavec 35.
K § 10 zákona.
(42) V tabulkách daně ze mzdy je daň vypočtena již tak, že u mezd přesahujících 2.000 Kčs měsíčně daň i po snížení podle §§ 8 a 9 zákona činí alespoň 8%. Přitom byly u nejnižších mezd odstraněny tvrdosti vyplývající z číselných hranic. Není tedy třeba při srážce daně podle tabulek zjišťovat, zda je ustanovení § 10 zákona splněno.
K § 11 zákona.
(43) Nepřesahuje-li daňový základ 1.000 Kčs měsíčně, upustí plátce od srážky daně ze mzdy. Pobírá-li poplatník mzdu současně od více plátců, platí toto ustanovení pouze pro jediného plátce. Ostatní plátci srazí daň i tehdy, nedosahuje mzda jimi vyplacená 1.000 Kčs měsíčně. V těchto případech sráží se daň poplatníkovi tak, jako by nevyživoval žádnou osobu, tedy se 40% zvýšením. Vzhledem k ustanovení § 11 odst. 2 zákona, podle něhož daň v těchto případech činí nejméně 10%, sráží se až do 2.200 Kčs měsíčně vždy 10% a při mzdách přesahujících 2.200 Kčs měsíčně daň se 40% zvýšením (neboť od tohoto stupně již daň převyšuje 10%).
(44) Plátci, kteří vyplácejí mzdu nepřesahující 1.000 Kčs měsíčně, upustí podle § 11 odst. 1 zákona od srážky daně, jen předloží-li jim poplatník místopřísežné prohlášení o tom, že nepobírá od žádného jiného plátce mzdu přesahující 1.000 Kčs měsíčně a že u žádného z případných dalších plátců neuplatňuje osvobození podle § 11 odst. 1 zákona. Nedá-li poplatník toto prohlášení, srazí plátce daň ve výši 10%.
Způsob vybírání daně.
K § 12 zákona.
(45) Plátce srazí daň při každé pravidelné výplatě z celé dani podrobené částky. Vyplácí-li pouze normální mzdu, zjistí výši daně z tabulky. Vyplácí-li jednorázovou mzdu, vypočte daň podle § 13 odst. 1 zákona a vyplácí-li mzdu za delší dobu než za obvyklé mzdové období, vypočte daň podle § 13 odst. 2 zákona.
(46) Není-li mzda vyplácena za pravidelné období, na př. u prací příležitostných, vypočte se daň pomocí jednodenní tabulky tak, že se zjistí průměrný výdělek za jeden den, na tuto částku se vyhledá v jednodenní tabulce daň, která se pak vynásobí počtem dnů, po které práce trvala. Přitom se započítávají i dny pracovního klidu spadající do doby, po kterou byla práce konána. Vypočtená daň se srazí při výplatě mzdy.
K § 13 zákona.
(47) Jednorázovou mzdou jest na př. mzda za nevybranou dovolenou, částka, o kterou dar přesahuje 10.000 Kčs, částka, o kterou odměna za zlepšovací návrh přesahuje 100.000 Kčs, jednorázová prémie, doplatek mzdy za minulá kalendářní léta a pod.
(48) Pro otázku zvýšení nebo snížení daně podle §§ 7 a 8 zákona je rozhodným stav v době výplaty jednorázové mzdy.
(49) Daň z jednorázové mzdy se vypočítá na příklad takto:
Zaměstnanec ženatý s 1 dítětem, s měsíční mzdou4.000 Kčs,dostane náhradou za část nevybrané dovolené ve výši3.000 Kčs.Na celoroční mzdu 48.000 Kčs připadá daň4.440 Kčsa na celoroční mzdu zvětšenou o jednorázovou mzdu, t. j. na 51.000 Kčs daň4.872 Kčsa rozdíl432 Kčsse srazí při výplatě jednorázové mzdy.
(50) Dostane-li poplatník doplatky za několik mzdových období, rozdělí se tyto doplatky na částku připadající na běžný kalendářní rok a na částku připadající na dřívější kalendářní léta. První částka se rozvrhne na jednotlivá měsíční období a takto zjištěné částky se připočtou k jednotlivým měsíčním mzdám. Za každý měsíc se vypočte z tohoto součtu daň a odečte se daň již sražená, zbytek daně se pak srazí při výplatě doplatku, částka doplatků připadající na dřívější kalendářní léta se zdaní jako jednorázová mzda (odstavce 47 až 49).
Příklad:
Zaměstnanec ženatý s jedním dítětem má měsíční, mzdu 4.000 Kčs. Dne 1. dubna 1953 bude mu plat dodatečně zvýšen za dobu od 1. června 1952, a to o 1.000 Kčs měsíčně. Bude mu tedy vyplacen doplatek za 10 měsíců ve výši 10.000 Kčs. Srážka daně ze mzdy se provede takto:
a) Doplatky za dobu od 1. ledna 1953 do 31. března 1953 v částce 3.000 Kčs se připočtou k výplatám pravidelné mzdy za tuto dobu (k částce 4.000 Kčs měsíčně). Činí tedy celková měsíční mzda v těchto měsících 5.000 Kčs.
Daň ze mzdy na tuto částku připadající činí490 Kčs,na dani ze mzdy bylo sraženo z částky 4.000 Kčs370 Kčs,tudíž rozdíl v částce srazí se z měsíčního doplatku 1.000 Kčs, tedy celkem za měsíc leden až březen 360.— Kčs (3X120 Kčs).120 Kčsb)Doplatky za dobu od 1. června 1952 do 31. prosince 1952 v částce 7.000 Kčs zdaní se takto:pravidelná roční mzda zaměstnancova činí k tomu uvedené doplatky60.000 Kčs7.000 Kčscelkem Roční daň ze mzdy odpovídající této mzdě činí67.000 Kčs.6.816 Kčs,roční daň ze mzdy odpovídající pravidelné mzdě 60.000 Kčs činí5.880 Kčs,rozdíl v částce bude sražen jako daň ze mzdy z částky 7.000 Kčs vyplacené jako doplatek za uplynulý kalendářní rok.936 Kčs
c) Při doplatku 10.000 Kčs srazí tudíž plátce z částky připadající na běžný rok 360.— Kčs a z částky připadající na uplynulý rok 936 Kčs, celkem tedy Kčs 1.296.
(51) Přepočet daně podle § 13 odst. 3 zákona — t. zv. súčtování — provede plátce na žádost poplatníkovu jen za mzdová období, v nichž poplatníkovi vyplácel mzdu. Mzdová období, v nichž plátce mzdu nevyplácel (na př. nemoc, bezplatná dovolená a pod.), se při. súčtování nezapočítávají. Za dobu, kdy poplatník pobíral v témže roce mzdu od jiného plátce, může další plátce provést súčtování jen na základě potvrzení předchozího plátce o výši vyplacené mzdy a sražené daně. Tabulky daně ze mzdy přepočtené na celý rok může plátce pro súčtování použít, jen nezměnil-li se po celý rok u poplatníka počet vyživovaných osob. Došlo-li ke změně, dělí se úhrn mzdy za súčtovaná období vyplacené, počtem mzdových období, v nichž byla mzda vyplácena a na takto vypočtenou mzdu se stanoví pro každé mzdové období daň se zřetelem na počet osob, jež v jednotlivém období poplatník vyživoval. Součet takto vypočtených daňových částek tvoří celkovou daňovou povinnost, s kterou plátce porovná sraženou daň. Súčtování lze provést jen ve prospěch poplatníka. Vyplynula-li by ze súčtování vyšší daň, než jaká byla — ovšem správně — sražena, nelze súčtování provést. O částku, kterou zaměstnancům v důsledku súčtování vrátí, odvede plátce při příštím odvodu daně méně a vyznačí ji na hlášení o dani ze mzdy (odstavec 58). Súčtování daně nutno provést do konce února po uplynutí každého roku.
K § 14 zákona.
(52) Daň, která nebyla sražena, nepředepíše se poplatníkovi, nýbrž plátci k přímému placení. Nejde tu již o ručení — jako dosud — nýbrž o přímou povinnost plátcovu. Daň předepíše okresní národní výbor příslušný podle sídla plátcova.
(53) Jediná výjimka platí, pro poplatníky, kteří pobírají mzdu z ciziny, ježto v těchto případech nelze předepisovat daň cizozemskému plátci. Daň se proto předepíše poplatníkovi.
(54) Zjistí-li se, že bylo poplatníkovi na dani sraženo více, než mělo být, vrátí okresní národní výbor (finanční referát) poplatníkovi přeplatek na jeho žádost, neuplynuly-li tři roky od konce roku, v němž došlo k výplatě mzdy.
Odpovědnost plátců.
K § 15 zákona.
(55) Národní a komunální podniky jsou povinny předložit Státní bance československé současně s výběrkou na mzdy příkaz k odvodu sražené daně ze mzdy.
K § 16 zákona.
(56) Okolnosti rozhodné pro dodatečnou srážku daně se posuzují podle zásad vyplývajících z těchto příkladů:
1. Při kontrole daně ze mzdy v srpnu 1953 zjistí okresní okresní národní výbor, že plátce zaměstnanci A nezdaňoval omylem kvalifikační příplatek. Srazil tak od ledna měsíčně o 100 Kčs méně. Okresní národní výbor předepíše proto plátci za uplynulých 7 měsíců částku 700 Kčs k přímému placení. Plátce smí na tuto částku srazit zaměstnanci A pouze 300 Kčs, t. j. za květen, červen a červenec, a zbytek 400 Kčs musí věsti ze svého, neboť od výplaty mzdy za duben a dřívější měsíce uplynulo více než tři měsíce.
2. Při této kontrole zjistí okresní národní výbor, že zaměstnanec. B, který byl 1. ledna 1953 ženat a bezdětný, se během ledna rozvedl, což plátci neoznámil, takže mu plátce daň srážel, jakoby vyživoval jednu osobu. Tak bylo sráženo od února měsíčně o 90 Kčs méně, než mělo být, tedy celkem za (6 měsíců o 540 Kčs. Plátce může celou tuto částku dodatečně až do konce roku 1956 zaměstnanci srazit, neboť k nesprávné srážce došlo vinou zaměstnance.
K § 17 zákona.
(57) Každý plátce jest povinen — až do další úpravy — uvádět ve mzdových listech (po případě rozdělených do několika listin):
Jméno, příjmení, povolání, datum narození, bydliště, počet osob, které poplatník vyživuje (včetně osob uznaných navíc podle § 9 zákona), okresní národní výbor příslušný podle poplatníkova bydliště a pro každé mzdové období jeho označení a tyto další údaje:
a) údaje o odpracované době;
b) hrubou částku mzdy v hotovosti se všemi příplatky a odměnami (včetně mezd za vyšší výkon, za práci přes čas a za neodpracovaný čas, nikoliv však náhrady služebních výdajů);
c) hodnotu naturálních požitků;
d) částku náhrad služebních výdajů, která podléhá dani ze mzdy;
e) částky osvobozené od daně ze mzdy;
f) základ pro výpočet srážky daně ze mzdy [součet položek b), c) a d) zmenšený o položku e)];
g) srážku daně ze mzdy.
Plátce musí vést o každém poplatníkovi záznamy, z nichž lze zjistit celkové náhrady služebních výdajů vyplacené v každém mzdovém období a částku vyplacenou z titulu náhrad služebních výdajů, která podléhá dani ze mzdy. Okresní národní výbor může však na plátcovu žádost povolit, že nemusí některé náhrady služebních výdajů, na př. jízdné, diety až do výše stanovené ministerstvem financí (odstavec 15) a pod. uvádět.
(58) Plátce povinen na rubu vplatního lístku, jímž odvádí sraženou daň uvést, jakou částku úhrnem všem poplatníkům ve mzdovém období srazil.
(59) Plátce jest povinen vydat poplatníkům, kteří o to požádají, po uplynutí kalendářního roku nebo při skončení pracovního poměru nebo při zániku povinnosti vyplácet mzdu, písemné potvrzení o tom, kolik činila v uplynulém roce, po případě do dne skončení pracovního poměru jeho hrubá mzda a jaká daň mu z ní byla sražena.
Průkazy pro snížení daně.
K § 18 zákona.
(60) Poplatník je povinen každoročně do konce listopadu prokázat plátci pro příští kalendářní rok počet vyživovaných osob a oznámit mu vždy neprodleně všechny změny v počtu těchto osob. Nárok na úlevu podle § 9 zákona stačí prokázat jednou provždy. I v tomto případě jest však poplatník povinen oznámit změny, které by měly vliv na výši úlevy.
(61) Plátce jest povinen srážet každému poplatníkovi daň tak, jako by poplatník nevyživoval žádnou osobu (tedy se 40% zvýšením), dokud mu nepředloží průkaz o tom, že a kolik osob vyživuje, po př. jaká sleva mu podle § 9 zákona přísluší.
(62) K předloženému průkazu přihlédne plátce teprve počínaje mzdovým obdobím, následujícím po období, v němž bude průkaz plátci předložen. Narodí-li se však poplatníkovi dítě, přihlédne se k němu již pro to mzdové období, v němž se narodilo, avšak jen tehdy, předloží-li poplatník průkaz o jeho narození plátci aspoň do jednoho měsíce po narození dítěte. Nepředloží-li poplatník průkaz v této lhůtě, lze k průkazu přihlédnout až ve mzdovém období následujícím po období, v němž byl průkaz předložen.
(63) O způsobu provedení průkazu o počtu osob, které poplatník vyživuje, platí:
a) pokud jde o státní a jiné veřejné zaměstnance, lze okolnost, jsou-li ženatí a kolik mají nezletilých dětí, seznat z likvidačního listu. Tito zaměstnanci zprošťují se proto povinnosti předkládat ohledně manželky a nezletilých dětí zmíněné potvrzení. Likvidatury vypočtou daň podle stavu, který vyplývá z likvidačního listu;
b) ostatní zaměstnanci a důchodci předloží plátci „lístek pro domácnost“ používaný pro výdej potravinových lístků. Z tohoto dokladu seznají zaměstnavatelé, zda je poplatník ženat a kolik má nezletilých dětí. Tento stav poznamenají na mzdovém listě každého zaměstnance a vypočtou daň podle počtu těchto osob;
c) okolnost, zda a kolik dalších osob vyživují, prokáží poplatníci plátci předložením potvrzení, které jim vystaví příslušný okresní národní výbor; vzhledem k ustanovení odstavce 30 vystaví však okresní národní výbor toto potvrzení, jen předloží-li mu tito poplatníci prohlášení, že tyto osoby, na něž se domáhají slevy, nemají vlastní příjmy, přesahující 1.000 Kčs měsíčně. Ohledně studujících však stačí předložit plátci potvrzení školy spolu s uvedeným prohlášením;
d) vdané příjemkyně prokáží okolnost, že jsou vdány, plátci předložením „lístku pro domácnost“, po případě předloží mu rozhodnutí okresního národního výboru podle odstavce 33, t. j. že se jim přiznává sleva, která přísluší manželovi;
e) nemohou-li poplatníci předložiti „lístek pro domácnost“ (na př. důchodce bydlící mimo Prahu má jej předložit Státnímu úřadu důchodového zabezpečení v Praze), vyžádají si na základě „lístku pro domácnost“ od okresního národního výboru svého bydliště potvrzení o počtu vyživovaných osob a zašlou je plátci;
f) pro potvrzení použijí okresní národní výbory (finanční referáty) vydaných tiskopisů případně dosud platných tiskopisů vhodně upravených.
(64) Potvrzení o nároku na slevu podle odstavce 63 písm. c), d) a e) vydává okresní národní výbor (finanční referát), příslušný podle poplatníkova bydliště. Toto potvrzení může vydat okresní národní výbor příslušný podle sídla plátcovy pokladny, vyšle-li do závodu svého zástupce za účelem vydání potvrzení pro všechny zaměstnance závodu.
(65) Opožděné předložení potvrzení může prominouti okresní národní výbor, příslušný podle bydliště poplatníkova, nepřesahuje-li zmeškaná Ihůta 6 měsíců; v ostatních případech rozhoduje krajský národní výbor.
(66) Pro rok 1953 budou průkazy o počtu vyživovaných osob (§§ 7 až 9 zákona) pokládány za včas podané, budou-li předloženy plátcům do konce března 1953.
(67) Podle § 8 odst. 5 zákona smí v případech, kde poplatník pobírá mzdu současně od více plátců, k vyživovaným osobám přihlížeti pouze jeden plátce a poplatník může nárok na uznání vyživovaných osob a na úlevu podle § 9 zákona uplatnit pouze u jednoho plátce. Proto smí plátce k průkazům předloženým podle předchozího odstavce přihlédnout, jen podepíše-li poplatník prohlášení tohoto znění:

„Prohlašuji, že jsem u žádného jiného plátce neuplatnil nárok na uznání mnou vyživovaných osob, ani nárok na úlevu podle § 9 zákona o dani ze mzdy a že jsem si vědom trestních následků, kdyby toto prohlášení neodpovídalo pravdě.“
Toto prohlášení lze učinit též hromadně formou konsignace, kterou zaměstnanci podepíší.
Pro zbytek roku 1955 je poplatník povinen předložit takové prohlášení do 30. dubna 1955.
Kontrola daně ze mzdy.
K § 19 zákona.
(68) Okresní národní výbory jsou povinny provést každoročně kontrolu nejméně jednou u všech plátců svého obvodu. Krajské národní výbory dohlížejí na to, zda byla kontrola všude provedena a s jakým výsledkem.
(69) Okresní národní výbor zjistí při kontrole úhrnnou částku daně, o kterou bylo v závodě na dani sraženo méně, než mělo být, a předepíše ji ihned plátci k přímému placení. V příloze platebního výměru vyčíslí, u kterých zaměstnanců a o jakou částku bylo sraženo méně. Přitom zvlášť vyčíslí částky připadající na poslední 3 měsíce.
(70) K zajištění správného srážení daně ze mzdy vede každý okresní národní výbor (finanční referát) katastr plátců. V součinnosti s okresní národní pojišťovnou jej pravidelně kontroluje a doplňuje.
Závěrečná ustanovení.
K § 25 zákona.
(71) Všechny mzdy vyplacené po 31. prosinci 1952 podléhají nové dani ze mzdy bez ohledu na to, za kterou dobu se vyplácejí. Nové dani podléhají tedy i doplatky mzdy, mzdy za vyšší výkony a za práci přes čas, náhrada za nevybranou dovolenou atd., i když se týkají roku 1952 nebo dřívějších let. Jedině mzdy vyplacené za rok 1952 a léta dřívější do 25. ledna 1953 se zdaňují jako příjem roku 1952 ještě podle předpisů zákona č. 109/1947 Sb., o dani ze mzdy.
Účinnost.
(72) Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1. ledna 1953; platí též pro zdanění mezd vyplacených před tímto dnem na rok 1953.

Ministr:
Kabeš v. r.

*) Zejména se zrušuje výnos ministerstva financí ze dne 27. prosince 1948, č. 267.900/48-V/2.
**) Na př.: Vyhláška ministerstva financí ze dne 27. července 1950 č. 480 Ú l. I., kterou se vydávají podrobné předpisy k provedení zákona č. 234/1949 Sb., o náhradách cestovních, stěhovacích a jiných výdajů; vyhláška ministerstva práce a sociální péče ze dne 1. srpna 1950 č. 486 Ú. l. I., kterou se vydávají předpisy k provedení zákona č. 234/1949 Sb., o náhradách cestovních stěhovacích a jiných výdajů, ve znění vyhlášky č. 72/1952 Ú. l.;  vyhláška ministerstev financí, práce a sociální péče a státního úřadu plánovacího ze dne 5. srpna 1950 č. 505 Ú. l. I., kterou se vydávají předpisy o náhradách za používání vlastních osobních motorových vozidel při pracovních cestách a vnějším řízení; výnos ministerstva financí ze dne 27. července 1950, č. j. 402a/98.500/1950, kterým se vydávají zvláštní předpisy o náhradách cestovních, stěhovacích a jiných výdajů, pokud jde o vztah k zahraničí.
*) Tabulky lze obdržet u Publikačního ústavu ministerstva vnitra a u okresních národních výborů.