709/1950 Ú. l. I
Vyhláška ministerstva stavebního průmyslu o podrobnějších předpisech pro pozemní stavby.

709.
VYHLÁŠKA
ministerstva stavebního průmyslu
ze dne 28. prosince 1950
o podrobnějších předpisech pro pozemní stavby. Ministerstvo stavebního průmyslu v dohodě se zúčastněnými ústředními úřady stanoví podle § 23 zákona č. 280/1949 Sb., o územním plánování a výstavbě obcí, a podle §§ 20, 24, 27 až 29, 36 a 50 vládního nařízení č. 93/1950 Sb., o výstavbě obcí:

Část I.
Některé pojmy.
§ 1.
Pozemní stavba.
(1) Pozemní stavba (dále jen „stavba“) je vybudována a určena
a) k užívání jako budova, kolna, věž, tribuna, nádrž, studně a pod.,
b) k ohraničení ploch (ohrada, plot),
c) k podchycení svahů nebo jako jiná podpěra (opěrná zeď, stožár a pod.) nebo
d) k účelům výtvarným, dokumentačním nebo upomínkovým (pomníky, památníky, socha na veřejném prostranství a pod.).
(2) Ustanovení o stavbách se vztahují též na veškeré stavební práce na stavbě a na podstatné zemní nebo povrchové úpravy nezastavěné části stavebního pozemku.
(3) Za pozemní stavbu se nepovažují stavby, k jejichž provedení je třeba povolení (souhlasu a pod.) veřejných orgánů podle předpisů platných pro stavby vodohospodářské a horní, dále opěrné zdi budované pro dráhu, nebo silnici, vedení potrubní nebo kabelová (pokud mají. povahu veřejného zařízení), ani stany, přenosné tribuny nebo ploty.
§ 2.
Novostavba, přístavba, nástavba a stavební změna.
(1) Novostavbou je samostatná stavba, která se provádí na pozemku dosud nezastavěném nebo na pozemku, na němž dřívější stavba byla zcela zbořena; přitom může novostavba navazovat na jiné stavby a po případě mít s nimi společné podzemní podlaží.
(2) Přístavbou je stavba, která má vnitřní stavební souvislost s dosavadní stavbou a kterou se objem této dosavadní stavby zvětšuje na pozemku dosud nezastavěném nebo na pozemku, na němž dřívější stavba byla zcela zbořena.
(3) Nástavbou je stavba, kterou se dosavadní stavba zvyšuje aspoň o jedno podlaží, a to v celém plošném rozsahu nebo v jeho části.
(4) Stavební změnou je stavební úprava, kterou se u dosavadní stavby mění její vzhled (pokud nejde o přístavbu nebo nástavbu), konstrukce, vnitřní disposice anebo se zařizuje nebo podstatně mění vnitřní instalační nebo strojové zařízení. Jsou to zejména také
a) jakékoli změny v průčelích stavby (na př. vybourání nebo zazdění oken nebo dveří, zřízení výkladců, zřízení nebo odstranění říms a jiné změny ve fasádě) a tvaru střechy nebo druhu krytiny,
b) změny v konstrukci stavby (i stropů nebo krovu) nebo ve vnitřní disposici (na př. odstranění nebo posunutí zdí a příček, změna výšky podlaží, přestavba schodiště, zesílení vadného stropu),
c) zřízení vodovodních, kanalisačních nebo plynových vedení (zejména taká při zřizování koupelen a splachovacích záchodů, po případě žump), zřízení ústředního nebo etážového vytápění, podstatnější změny v instalacích, postavení středních a velkých parních kotlů, anebo
d) podstatné změny v zemní nebo povrchové úpravě stavebního pozemku.
(5) Obnova stavby, která byla zničena nebo v podstatných částech poškozena a má být znovu zřízena do původního stavu, se posuzuje jako novostavba, byla-li původní stavba zcela odstraněna, a v ostatních případech jako stavební změna.
§ 3.
Udržovací práce.
(1). Udržovacími pracemi jsou stavební opravy, kterými se stavba beze změn v tvaru, rozsahu, konstrukci, druhu stavebnin a barvě nebo ve vnitřním uspořádání zachovává v bezpečném, použitelném i jinak nezávadném stavu; náleží sem i výměna stavebních částí za nové, je-li jejich stav takový, že neplní již svůj účel, a nelze-li je opravit.
(2) Drobnými udržovacími pracemi jsou zejména: opravy poškozené fasády nebo vnitřních omítek, obkladů stěn, podlah a dlažeb, opravy krytin a plochých střech, opravy komínových těles, výměna nepodstatných částí krovu a stropů, výměna, oprava a nátěr žlabů a odpadních trub, opravy oken a dveří a jejich nátěry, menší opravy kotlů, ústředního vytápění nebo zdviží, výměna jednotlivých kamen, opravy a péče o bezpečnou a hospodárnou funkci vodovodních, kanalisačních, plynových, elektrických a jiných instalací (s potřebným vysekáním omítky a zdiva a opětným omítnutím), opravy opěrných a ohradních zdí, bran a plotů a opravy odvodu povrchových vod.
§ 4.
Stavební pozemek a staveniště.
(1) Stavebním pozemkem je
a) plocha, která je zastavěna nebo určena k zastavění jednou stavbou nebo skupinou staveb s příslušným dvorem, přiměřenou zahradou, po případě s vedlejšími stavbami a jinými zařízeními nebo plochami, které tvoří se stavbou účelový celek, a to za podmínky, že zastavění je ve shodě se zastavovacím plánem nebo s upravovacím plánem z dřívější doby anebo s podmínkami stanovenými krajským národním výborem při stavbách přípustných mimo stavební obvod, anebo
b) není-li uvedených plánů, plocha zastavěná se souhlasem příslušného stavebního úřadu.
(2) Staveništěm je pracovití místo, na němž se provádí stavba, a jeho okolí v rozsahu potřebném pro přípravu a provádění stavebních prací a po případě místo pro uskladnění stavebnin.
§ 5.
Začátek a dokončení stavby.
(1) Začátkem stavby je zahájení zemních prací pro zamýšlenou novostavbu nebo přístavbu, jinak zahájení stavebních prací na dosavadní stavbě.
(2) Stavba je dokončena, jsou-li dokončeny všechny práce podle potvrzeného stavebního projektu tak, aby stavba byla schopna nezávadného užívání, po případě aby neohrožovala veřejnou bezpečnost.
Část II.
Navrhování staveb.
Oddíl 1.
Všeobecná ustanovení.
§ 6.
Je třeba dbát, aby stavby
a) byly účelné, t. j. měly jednoduchý celkový tvar a přiměřený objem, vnitřní prostory způsobilé pro určenou potřebu svými rozměry, vzájemnou polohou a vnitřním vybavením, a byly co nejúspornější v použití stavebnin (zejména cementu, železa a dřeva), nezvětší-li se tím neúměrně stavební nebo udržovací náklady a není-li to na újmu bezpečnosti, jakosti a plné využitelnosti stavby,
b) náležitě zajišťovaly bezpečnost statickou a požární, jakož i odolnost proti vlivům po větrnosti, spodní vodě, zemní vlhkosti, otřesům a jiným nepříznivým vlivům a aby bylo použito stavebnin trvanlivých a odolných proti poškození tak, aby zajišťovaly požadovanou životnost stavby,
c) vyhovovaly zvláštním požadavkům v zájmu obrany vlasti,
d) byly dobře osluněny, podle potřeby a účelu náležitě osvětleny, větratelné, způsobilé k hospodárnému vytápění a aby poskytovaly řádnou ochranu před vnějšími škodlivými vlivy potvěrnostními i jinými (kouřem, prachem, zápachem, hlomozem a pod.) a aby užívání stavby nebo její části nadměrně neobtěžovalo okolí,
e) měly výtvarně jednoduchou architektonickou skladbu, rovnovážnou a úměrnou prostoru, v němž jsou umístěny, přičleňovaly se harmonicky k svému prostředí a neporušovaly architektonický vzhled sousedních objektů, zejména jde-li o památkově nebo jinak významné stavby, nebo vzhled veřejných prostranství nebo přírodní reservace.
§ 7.
(1) Pro navrhování novostaveb je třeba použít stanovených typů staveb; při všech stavbách (typisovaných i netypisovaných novostavbách, přístavbách, nástavbách a stavebních změnách) je třeba použít typisovaných konstruktivních prvků, dílců a částí, pokud není prokázána v jednotlivých případech nemožnost nebo nehospodárnost takového užití. Ve zvláště odůvodněných případech může ministerstvo stavebního průmyslu nebo orgán jím zmocněný povolit výjimku. I při stavbách netypisovaných je třeba se řídit zásadami řešení použitými ve stanovených typech, zejména s hlediska disposičního a konstruktivního. Pro rok 1951 se stanoví typy uvedené v „Typisačním sborníku pro rok 1951“, který vydalo býv. ministerstvo techniky,*) s výjimkou jeho části II (stavby pro zemědělství). Do tohoto sborníku mohou stavebníci a projektanti nahlédnout u stavebních úřadů nebo u krajských návrhových středisek Československých stavebních závodů, národního podniku, závodu „Stavoprojekt“.
(2) Další ustanovení této části vyhlášky platí
a) pro stavby typisované, pokud tato ustanovení doplňují způsob provádění nebo vybavení stavby, kde není řešen stanovenými typy, nebo z důvodů hospodárnosti omezují detaily typů (na př. výběr druhů podlah),
b) pro novostavby, pro něž nejsou stanoveny typy nebo pro něz byla povolena výjimka ze závazného typu,
c) pro přístavby, nástavby a stavební změny, pokud to dovoluje účel, hospodárnost, konstrukce, disposice nebo výtvarná stránka stavby.
(3) Technické a hospodářské normy, stanovené za závazné,**) platí pokud nejsou v rozporu se stanovenými typy, typisovanými konstruktivními prvky, dílci nebo částmi nebo s ustanoveními této části vyhlášky.
§ 8.
(1) V platnosti zůstávají vyhlášky ministerstva techniky
a) č. 3534/1948 Ú. l. I o používání trubkového lešení při pozemních stavbách,
b) č. 670/1949 Ú. l. I o podmínkách pro povolení nových stavebnin a stavebních způsobů,
c) č. 1195/1949 Ú. l. I, kterou se vydávají závazné směrnice pro navrhování průmyslových provozoven o jednom podlaží,
d) č. 242/1950 Ú. l. I, kterou se vydávají pokyny a směrnice pro stavbu mlékáren a
e) č. 408/1950 Ú. l. I o typu ubytoven průmyslového dělnictva.
(2) V platnosti zůstávají zvláštní předpisy o zařízeních požární a protiletecké ochrany a předpisy na ochranu života a zdraví zaměstnanců při práci.
§ 9.
(1) Stavební projekty staveb určených k plnění úkolů veřejné správy a staveb hospodářsky nebo jinak významných, pokud pro ně nejsou stanoveny typy, jakož i stavební projekty všech staveb, jež vyžadují složitá statická řešení, je třeba předem projednat s krajským národním výborem. Projektant je povinen předložit krajskému národnímu výboru předběžný návrh.
(2) Ministerstvo stavebného průmyslu si může vyhradit přezkoumání stavebních projektů staveb uvedených v odst. 1.
Oddíl 2.
Stavebniny.
A. Cement.
§ 10.
(1) Užívání cementu se řídí ustanoveními normy ČSN 1213-1947 „Cement portlandský, železoportlandský, vysokopecní a hlinitanový“ (II. revid. vydání) se změnami, které vyplývají z dalších ustanovení.
(2) Používá se 5 jakostních tříd cementů podle zaručené pevnosti v tlaku a tahu po předepsané době tvrdnutí. Jsou to:
a) obyčejné cementy portlandské, železo portlandské a vysokopecní:
1. cement 275,
2. cement 325,
3. cement 350,
b) portlandský cement o velké počáteční pevnosti:
4. cement 450,
c) hlinitanový cement:
5. cement 650
(3) Nejmenší průměrné pevnosti a podmínky pro způsob a dobu uložení normových tělísek jsou uvedeny v této tabulce:
CementNejmenší průměrná pevnost normových tělísek (v tahu/v tlaku) v kg/cm2 za1 den3 dny7 dní28 dníVodního uložení275——18/20025/275325——18/20026/325350——23/25028/350450—25/27528/37530/45065025/45028/550—33/650
(4) Jako „cementu 275“ se užívá též ve zvláštních případech t. zv. přehradového cementu, složeného ze stejných váhových dílů portlandského cementu a zásadité vysokopecní strusky, společným mletím dokonale smíšených. Pokud nebude vydána pro přehradový cement zvláštní norma, nutno jej považovat za vysokopecní cement. U vysokopecního cementu není závazná pevnost po 7 dnech, zde předepsaná.
§ 11.
(1) Dochází-li cement na stavbu v obalech, smí se ho užít jen tehdy, je-li na obalu uveden druh cementu (portlandský, železoportlandský, vysokopecní, hlinitanový nebo přehradový cement), jakostní třída (275, 325, 350,450, 650), hrubá váha a označení výrobny. Cementy smějí být dodávány s označením nejvýše té jakostní třídy, která odpovídá výsledku zkoušek popsaných v odstavci 2. O všech zkouškách vedou cementárny záznamy ve zvláštní knize.
(2) Aby se mohl přesvědčit o jakosti cementu, má právo objednatel se zúčastnit zkoušek v cementárně nebo požadovat od ní předložení záznamů o výrobní kontrole jakosti cementu, kterou jsou cementárny povinny konat. Záleží nejméně v jedné úplné normové zkoušce (tuhnutí, stálost objemu, jemnost mletí a vaznost) z množství jednoho druhu cementu za jeden den zabaleného, a to z každých i načatých 750 t. Totéž právo má i dohlédací orgán. Náklady výrobní kontroly hradí cementárna.
(3) Kromě této stálé výrobní kontroly může dohlédací orgán ustanovený ministerstvem stavebního průmyslu vykonat kdykoli namátkovou kontrolu vzorků cementu odebraných ve výrobně. Náklady těchto zkoušek hradí ministerstvo stavebního průmyslu.
(4) Objednatel může nad to požadovat, aby se konaly přejímací zkoušky jednotlivých dodávek cementu. Prokáže-li se jimi, že cement nevyhovuje, hradí náklad na ni cementárna, jinak objednatel.
§ 12.
(1) Ustanovení čl. 1 normy ČSN 1213-1947 se vztahuje, pokud jde o vymezení složení cementu, pouze na slínek. Ustanovení čl. 2 téže normy o množství součástí nerozložitelných v kyselině solné se vztahuje rovněž jen na slínek.
(2) Místo poslední věty čl. 2 téže normy platí toto ustanovení: „Kromě sádry a vody, jejichž množství je omezeno dovoleným obsahem kysličníku sírového a dovolenou ztrátou žíháním, a kromě nejvýše 5% dalších hydraulicky aktivních látek nesmějí činit jiné přísady celkem více než 5%“.
(3) Ustanovení čl. 9 téže normy je upraveno zněním § 11 odst. 1 a 2 této vyhlášky.
§ 13.
(1) Cementu jednotlivých jakostních tříd je dovoleno užívat takto:
1. cementu 275 pro:
a) méně namáhané konstrukce z betonu prostého nebo železového,
b) malty cementové a nastavované,
c) výplňový a podkladový beton,
d) základový beton a
e) méně namáhané cementové zboží;
2. cementu (portlandského nebo železoportlandského podle zvláštních požadavků na beton) 325 a 350 pro:
a) důležité konstrukce ze železového nebo prostého betonu (převážně z betonu druhu e a f),
b) betonové dlažby,
c) prefabrikáty ze železového betonu,
d) cementové zboží;
3. cementu 450 pro:
a) předpjatý beton pro pozemní stavby a
b) tenkostěnné konstrukce monolitické;
4. cementu 650:
jen pro zvláštní práce.
(2) Výjimky z použití podle odstavce 1 může povolit krajský národní výbor.
§ 14.
(1) Pro konstrukce ze železového betonu se stanoví tato nejmenší dovolená množství cementu (bez zřetele na jakostní třídu cementu) v kg na 1 m3 hotového betonu:
KonstrukcePři zhutňování betonuvibrátorybez vibrátorůve styku s vodou a vystavené účinkům střídavého zamrzání a rozmrzání240265nechráněné před povětrností220250chráněné před povětrností200220
(2) Pro konstrukce z prostého betonu je nejmenší dovolené množství cementu 100 kg na 1 m3 hotového betonu. Pro beton druhu 135 (d)*) jsou množství uvedená v odstavci 1 zároveň největšími dovolenými množstvími cementu, jde-li o zn. 325 a vyšší, a to pro stavby průmyslové, obytné a zemědělské.
(3) Uvedená největší množství cementu nejsou závazná pro zvláštní případy, kde se od betonu vyžaduje odolnost proti chemickým vlivům a podobně. Pro druhy betonu s většími požadovanými pevnostmi než 135 kg/cm2 a pro stavby neuvedená v odstavci 2 je dovoleno největší množství cementu podle odstavce 2 přiměřeně zvýšit.
(4) Správnost zvoleného množství cementu se musí před betonováním ověřit průkazními zkouškami. Rovněž za betonování se musí jakost betonu pečlivě kontrolovat podle předpisů norem ČSN 1090-1948, ČSN 1090-1948 Dodatek, ČSN 1091-1935 a ČSN 1093-1935.
§ 15.
(1) Zakazuje se užívat betonové směsi s příliš velkým obsahem vody, u níž lze dosáhnout požadované pevnosti betonu jen zvýšením množství cementu. Vody musí být pro přípravu betonové směsi přidáno co nejméně, avšak směs musí být ještě dobře zpracovatelná.
(2) Pro dobrou zpracovatelnost betonové směsi při malé spotřebě cementu je nutno věnovat zvláštní péči správnému složení směsi kamenných součástí, při čemž není podmínkou, aby čára zrnitosti (podle normy ČSN 1091-1935) plynule stoupala. Vhodné sestavení směsi se usnadňuje rozdělením kamenných součástí na dvě skupiny velikosti zrn (frakce).
(3) Při přípravě betonové směsi nebo malty je nutno pečlivě odměřovat jednotlivé součásti, pokud možno podle váhy. Vlhkosti písku je třeba věnovati pozornost.
(4) Aby se umožnilo zpracování betonu s poměrně menším obsahem vody a dosáhlo požadovaných pevností betonu s menším množstvím cementu, je nutno používat vibrátorů vždy, kdy je to možné.
(5) Aby se zamezilo plýtvání cementem, je nutno věnovat co největší péči manipulaci s cementem při dopravě a při uskladňování.
B. Ocel.
§ 16.
Užívání oceli ve stavebnictví se řídí normou ČSN 15101948 „Konstrukční oceli obvyklých jakostí. Stavební oceli“ a ustanovení této části vyhlášky.
§ 17.
(1) Pro výztuž kruhového průřezu se doporučuje užít oceli 10370 (37) nebo 10372 (37 P); užívání vložek kruhového průřezu z oceli 10452 (45 P) se zakazuje.
(2) Výztuží z oceli Roxor (10512) se rozumí hutnicky přirozenou cestou vyrobená výztuž z této oceli o vysoké mezi průtažnosti. K dosažení větší pevnosti a soudržnosti mají pruty křížový průřez a jejich povrch je opatřen ve vzdálenostech rovných asi 1½ násobku největšího průměru prutu příčnými žebírky. Průřezová plocha prutů z oceli Roxor je F = 0,4816 D2 a jejich obvod U = 3,11 D, kde D značí průměr kruhu opsaného průřezu prutu Roxor.
(3) Výztuží z oceli Toros (10492) se rozumí ocelová výztuž, která se vyrábí zkroucením jedné tyče za studená kolem její podélné osy, při čemž se vzájemná vzdálenost upínacích hlav stroje nemění. Původní týč je kruhového průřezu se dvěma diametrálně umístěnými lichoběžníkovými výstupky. Tyto výstupky tvoří na povrchu zkroucené tyče strmě stoupající šroubovici o střední výšce závitu rovné desetinásobnému průměru tyče a jsou při tyči průměru:
od 5,5 do 10 mm nejméně 0,6 mm vysoké a 1,4 mm široké,
od 12 do 16 mm nejméně 1,0 mm vysoké a 1,4 mm široké,
od 18 do 22 mm nejméně 1,5 mm vysoké a 1,8 mm široké,
od 24 do 28 mm nejméně 2,0 mm vysoké a 2,2 mm široké.
Dovolené odchylky od těchto rozměrů žebírek jsou + 10%
Za průřezovou plochu prutu je třeba do výpočtu za vést průřezovou plochu kruhové tyče téhož jmenovitého průměru. Stejnoměrné zkroucení, jež je zároveň zkouškou jakosti původního materiálu, způsobuje zvýšení meze průtažnosti a stlačitelnost, jakož i pevnost v tahu a v tlaku, zatím co šroubovité probíhající žebírka zvyšují dostatečně soudržnost
(4) Výztuží z oceli Isteg (10472) se rozumí výztuž vyráběná tak, že dvě ocelové tyče kruhového průřezu, jejichž konce jsou pevně upnuty, se za studená splétají, čímž nastává jejich stejnoměrné protažení. Stočením se změní průřez kulatých tyčí hruškovitě, celková plocha průřezu zůstane však nezměněna. Průřezová plocha výztuže Isteg Fai je tedy
Fai=2Fa=2π4∙di2.
kde di značí průměr nestočeného železa. Výška závitu musí být přibližně rovna 12,5násobnému průměru jednotlivého železa, ježto mez průtažnosti a pevnosti v tahu rostoucí s mírou stočení dostoupí při této výšce závitu největších hodnot.
(5) V plánech a výpočtech se vyznačují pruty výztuže
Roxor R (na př. 4 ø R 20 mm),
Toros T (na př. 4 ø T 16 mm),
Isteg J (na př. 4 ø J 12 mm).
§ 18.
(1) Pruty z oceli Roxor je dovoleno ohýbat za studená až do průměru 30 mm. Pruty průměru nad 30 mm je nutno ohýbat vesměs za tepla, při čemž nutno ohřát dostatečně dlouhý kus výztuže (rovný asi dvojnásobné délce oblouku) na stejnoměrnou teplotu 800—900° C, t. j. červený žár (ve stínu), ježto při teplotě 250—400° C nastává nebezpečí lámavosti za modra. Za tepla ohnutá výztuž se pak musí nechat na vzduchu pozvolna vychladnout. V teplém stavu se nesmí skládat na mokrou půdu, do vody nebo do sněhu a musí se chránit před deštěm nebo sněhem.
(2) Pinty výztuže Toros a Isteg je dovoleno ohýbat jen za studená a není dovoleno je svařovat.
(3) Vložky z oceli Roxor lze stykovat též svařováním, jež však smí provádět jedině výrobce této oceli, který ručí za její jakost. Výztuž Roxor smějí svařovat na stavbě jen ti svářeči, kteří pro to dostali povolení ministerstva stavebního průmyslu po úředním vyzkoušení. Totéž platí obdobně při použití elektrod. Mají-li se vložky z oceli Roxor na stavbě svařovat, musí se užít oceli se zaručenou svařitelností.
(4) Při svařování za chladného počasí nebo v zimě se doporučuje konce obou prutů, jež se mají svařovat, ohřát na délku asi 50 cm od místa budoucího svaru. Při chladnutí svařených prutů je třeba dbát stejných opatrností jako při ohýbání za tepla.
(5) Jde-li o výztuž, jež má být svařována, je nutno prokázat jakost materiálu v každém jednotlivém případě buď přejímacími zkouškami nebo hutním osvědčením (odstavec 3 poslední věta).
§ 19.
(1) Aby se omezilo nebezpečí vlasových trhlin vy tažených částech betonových průřezů, doporučuje se při stavbách vystavených kouřovým plynům nebo vlivům povětrnosti dát okolo tažených vložek pletivo a zvětšit normou předepsané krytí těchto vložek betonem o 1 cm.
(2) U ocelových (neobetonovaných) tahových prutů z oceli zvláštního průřezu, na př. táhel z ocelí 10472 (Isteg) a 10492 (Toros), jež jsou jen po koncích kotveny do betonu, nelze upustit od koncových háků, není-li kotvení jinak zajištěno.
Oddíl 3.
Konstrukce.
A. Všeobecné konstruktivní pokyny.
§ 20.
(1) Při návrhu stavby lze volit jen účelově nezbytné a hospodářsky odůvodněné rozměry staveb a druhy konstrukcí. Rozměry všech konstrukcí je nutno navrhovat v modulových mírách, a je-li to možné, používat typisovaných rozponů. Kde to okolnosti připouštějí, je nutno nahradit velké rozpony členěním na menší pole.
(2) Není-li zvláštních požadavků, je třeba počítat se zatížením stavebních konstrukcí podle normy ČSN 1050-1950 „Zatížení stavebních konstrukcí“. Volbu zatížení podle čl. 15 této normy je třeba vždy pečlivě uvážit a odůvodnit.
§ 21.
(1) Konstrukce pozemního stavitelství ze železového betonu, pokud nejsou navrhovány z betonu druhu 135 (d), se musí nadále navrhovat pro úsporu oceli jedině podle normy ČSN 1090-1948 Dodatek, „Navrhování staveb ze železového betonu podle stupně bezpečnosti“, doplněné podle odstavců 2 až 6.
(2) Nosné desky ze železového betonu prostě podepřené po celém obvodě musí mít tloušťku nejméně 1/30, desky spojité nebo vetknuté nejméně 1/40 menšího rozpětí.
(3) Stupně bezpečnosti uvedené v tabulce II čl. 7 normy ČSN 1090-1948 Dodatek (i po jejich zvětšení podle téhož článku normy, jde-li o menší průměr sloupu než 30 cm) se zvětšují pro případy uvedené ve sloupci 2 této tabulky o 15%, pro případy uvedené ve sloupci 3—4 téže tabulky o 10%, jde-li o návrh konstrukcí ze železového betonu,
a) na něž působí přímé vlivy povětrnosti (nekryté konstrukce průmyslových lávek a pod.) nebo škodlivé prostředí (konstrukce v provozovnách, na něž působí ve větší míře účinky kyselin nebo zásad, konstrukce chladicích věží a pod., pokud nejsou uvedeny v odstavci 5), nebo
b) které jsou zatíženy dynamicky rychloběžnými stroji, jeřáby a pod.
(4) U konstrukcí ze železového betonu, kde je zvýšené nebezpečí poškození výztuže vlivy chemikálií, je třeba zabránit vzniku trhlin v betonové vrstvě, obalující tažené vložky vyloučením vysokohodnotné oceli, po případě zvýšením stupně bezpečnosti aspoň podle odstavce 3.
(5) Zvýšené nebezpečí poškození výztuže vlivy chemikálií (odstavec 4 je při výrobě a zpracování kyseliny sírové, při zpracovávání fenolů a sirý ve výrobnách a skladištích síranu amonného, dusičnanu amonného, ledku vápenatého, ledku amonovápenatého, smíšených hnojiv, močoviny, kyseliny dusičné nebo kyseliny šťavelové, ve skladištích minerálních olejů, jakož i při výrobě, kde prchají, páry a plyny SO2, a všude tam, kde se kyseliny a louhy vyrábějí nebo kde se tyto látky zpracovávají anebo jsou vedlejším produktem.
(6) U konstrukcí staveb, kde rozhoduje vodotěsnost, je nutno zabránit vzniku trhlin v betonu. Při tom je nutno vykázat stupeň bezpečnosti proti vzniku trhlin s = 1,5. Nutná výztuž se navrhne při tom za předpokladu, že beton v tahu nespolupůsobí.
§ 22.
(1) V konstrukcích ze železového betonu je třeba se vyvarovat příliš husté výztuže a nutno dodržovat normami předepsanou nejmenší vzdálenost vložek.
(2) U konstrukcí, které jsou plně zatíženy až po delší době po vybetonování, se dovoluje prokázat pevnost betonu předpokládanou v projektu po době přiměřeně delší, než je předepsáno normami (na př. po 60 místo po 28 dnech), avšak nejpozději po 90 dnech.
(3) Nosné části ze železového betonu namáhané ohybem, musí mít takovou konstruktivní výšku, aby se vystačilo s průřezem jednoduše vyztuženým. U částí ze železového betonu lze užít konstrukcí deskových místo trámových jen tam, kde je to hospodářsky odůvodněno.
§ 23.
(1) Pro úsporné navrhování nosných konstrukcí je zpravidla nutno zabezpečit a využít vzájemné statické spolupůsobení jednotlivých nosných prvků konstrukce.
(2) U ocelových plnostěnných nosníků je třeba zpravidla zabezpečit a využít statické spolupůsobení jejich s deskou ze železového betonu (spřažené nosníky ocelobetonové) všude tam, kde se deska stýká přímo s tlačeným pasem ocelového nosníku nebo kde lze vhodným uspořádáním konstrukce bez zvláštních obtíží dosíci přímého styku.
(3) U ocelových nosných konstrukcí a betonářské výztuže s výjimkou konstrukcí ze železového betonu, kde je zvýšené nebezpečí poškození výztuže vlivy chemikálií (§ 21 odst. 4 a 5), buď pokud možno dávána přednost kvalitním ocelím o zaručené vyšší mezi průtažnosti, jichž užitím možno dosáhnout jak úspory na váze nutné oceli, tak zpravidla i zmenšení stavebního nákladu.
(4) Posledního odstavce čl. 103 normy ČSN 05 0110-1949 „Navrhování ocelových konstrukcí pozemního stavitelství“ se použije s doplňkem: „Srovnávací napětí nesmí překročiti 1,1 Kdov značí-li Kdov dovolené namáhání základního materiálu v tahu nebo tlaku“.
§ 24.
(1) Nosné i podporující konstrukce se mohou provádět jen z dobrých a osvědčených stavebnin a v rozměrech staticky a konstruktivně odůvodněných. Nových stavebnin a stavebních způsobů lze použít jen s povolením ministerstva stavebního průmyslu nebo orgánů jím k tomu zmocněných*).
(2) Používat ocelových koster pro obytné domy je zakázáno. Kostry ze železového betonu nebo kombinovaného systému z oceli a železového betonu je nutno omezit na zvlášť odůvodněné případy**).
(3) Části průmyslového závodu, které jsou ohněm zvlášť nebezpečné, je jako textilní trhárny, sušárny, tírny lnu, pece, provozovny nebo skladiště látek lehce vznětlivých a pod., musí být provedeny, nestanoví-li zvláštní předpisy jinak, jako stavby přízemní, ohnivzdorné, ohnivzdorně kryté s těsně uzavíratelnými ohnivzdornými dveřmi a po případě okenicemi, pokud možno v samostatné poloze a v bezpečné vzdálenosti od ostatních budov závodního objektu nebo sousedství. Místnosti v takových budovách nesmějí být vytápěny kamny, nýbrž ústředně parou, horkou vodou nebo vzduchem.
§ 25.
(1) Pro dřevěné konstrukce buďtež navržena zpravidla lehká provedení. Pro nosné části je třeba volit, pokud je to ze statických i jiných důvodů možné, složené nosníky s hřebíkovými spoji, hmoždinkami a pod. Vhodnou konstrukcí jsou hřebíkované nosníky příhradové nebo plnostěnné; je však třeba je dobře navrhnout a zvlášť ‘pečlivě provést. Kde nejsou zvláštní důvody statické nebo konstruktivní pro jiná řešení, je nutno při volbě profilu přihlížet k možnosti sestavení z průřezu, které lze vyrobit pokud možno ze slabé kulatiny.
(2) Je třeba dbát všemožně toho, aby se použilo na stavbách pro dřevěné konstrukce dřeva dobré jakosti. Proto je také nutno i na staveniště řádně ukládat řezivo k přirozenému vysoušení na vzduchu. Konstruktivní dřevo vystavené škodlivým vlivům je nutno po důkladném vysušení impregnovat alespoň povrchově.
(3) Stavby dřevěné (mimo základ a sklepní zdivo) možno provádět zpravidla jen jako jednotlivé, nebo jde-li o rodinné domky o jednom nebo 2 podlažích, zpravidla nejvýše jako trojdomky s přiměřeným protipožárním zabezpečením (na př. vápennou omítkou, ohnivzdornými nátěry a pod.). Dřevěné rodinné domky se mohou provádět jen v odůvodněných případech a jen s povolením ministerstva stavebního průmyslu nebo orgánu jím zmocněného.
B. Zvláštní konstruktivní pokyny.
§ 26.
Základy staveb.
(1) Základy staveb se musí provést z dobrých a trvanlivých stavebnin. Musí být navrženy v rozměrech staticky odůvodněných tak, aby zajišťovaly stabilitu budovy a správné roznášení výsledného zatížení v základové spáře na základovou půdu.
(2) Hloubka základů se volí tak, aby stavba netrpěla promrzáním základové půdy.
(3) Zřizovat základy a sklepní zdivo z betonu prostého nebo železového lze připustit jen tam, kde je jejich použití nezbytné.
§ 27.
Zdivo, příčky a římsy.
(1) Nosné zdi musí vykazovat náležitou statickou bezpečnost. Obvodové zdi obytných staveb s výjimkou při nevytápěných schodišťových prostorách musí při dostatečně tepelné akumulaci isolovat tepelně stejně jako zeď tloušťky 45 cm, z plných pálených cihel na vápennou maltu, oboustranně omítnutá. Všechny stěny, zejména budov průmyslových, jiných výrobních, skladištních a jejich pomocných zařízení na straně k veřejným pozemkům, komunikacím a sousedním objektům musí být bezpečné proti ohni; toto ustanovení neplatí pro dřevěné stavby (§ 25 odst. 3).
(2) Vnitřní zdi obytných staveb a veškeré zdi u ostatních budov musí mít tepelně isolační schopnost odůvodněnou účelem stavby a provozními podmínkami. Stěny vystavené povětrnostním vlivům musí být proti nim odolné.
(3) Příčky musí dostatečně tepelně i zvukově isolovat oddělované prostory, a nejsou-li samonosné, musí snést deformaci podporující konstrukce. Použití železového betonu pro příčky je nutno co nejvíce omezit. Dělící dřevěné příčky se smějí používat, jen kde se nepracuje s ohněm nebo kde se neskladují ani nezpracovávají látky snadno zápalné.
(4) U obytných staveb je pro plné pálené cihly závazný formát 29 cm X 14 cm X 6,5 cm.
(5) Pro omítky a maltu do zdivá lze použít nastavovaná nebo cementové malty jen ve zvláště odůvodněných případech. Stropy ze železového betonu u průmyslových staveb se neomítají, pokud pro to nejsou zvláštní důvody.
(6) Římsy se provádějí zpravidla z ohnivzdorných stavebnin. Dřevěné římsy se smějí zřídit jen u budov stojících o samotě nebo u volně stojících řad domů.
§ 28.
Požární zdi.
(1) Jednotlivé budovy se spalnou konstrukcí krovu se musí oddělovat od sousedních budov požárními zdmi. Je-li budova delší než 45 m, umístí se požární zdi podle konstruktivních možností na vzdálenost asi 30 m od sebe; u staveb zemědělských pro živočišnou výrobu mohou být vzdálenosti požárních zdí od sebe větší (asi 60 m). U správních, školních a jiných veřejných budov a u staveb průmyslových se vzájemná vzdálenost požárních zdí určí podle povahy a konstrukce stavby, po případě podle zvláštních předpisů.
(2) Požární zdi musí být aspoň 15 cm tlusté, z ohnivzdorných stavebnin a po obou stranách omítnuté. Musí přesahovat krytinu střechy aspoň o 15 cm a úplně oddělovat dřevěné konstrukce krovu. Jejich stabilita musí být náležitě zajištěna aspoň zesilujícími pilířky, po případě zvětšením tloušťky zdi v dolních podlažích a patce nebo uložením na nosné konstrukci a pod. V požárních zdech je třeba pamatovat na ponechání průlezných otvorů, které se zazdí zdí tlouštky 8 cm.
(3) Otvory v požárních, zdech v podkroví a na půdě se musí opatřit dveřmi odolnými proti ohni v obrubě z ohnivzdorného materiálu. Dveře musí samy zapadat, musí se s obou stran opatřit klikami a být otvíratelné ve směru úniku.
(4) U dvojdomků se požární zeď vyvede jen pod nespalnou krytinu, avšak musí oddělovat všechny dřevěné součásti krovu.
(5) Části průmyslových budov, kde způsob výrobního provozu může snadno způsobit nebezpečí požáru nebo kde se skladují látky snadno vznětlivé, musí být proti ostatním částem budovy odděleny požární zdí probíhající od základu po celu výšce budovy a přesahující plochu střechy o 30 cm. To platí i pro oddělení obytné nebo kancelářské části budovy od části, provozní. Nutné provozní spojovací otvory v těchto zdech musí, být provedeny podobně jako u požárních zdí ostatních budov na půdách.
§ 29.
Stropní konstrukce a stropy.
(1) Stropní konstrukce musí být trvanlivé, snést bezpečně vlastní váhu i užitelné zatížení, vyhovovat požadavkům tepelné a zvukové isolace, účelu stavby, provozním podmínkám a požárním předpisům. Konsoly a balkonové nosníky se nesmějí nehospodárně vykládat a nosné konstruce neúměrně přetěžovat. Dovoluje-li to provoz, je třeba části budov nejvíce zatížené umístiti vhodně do nepodsklepeného přízemí nebo podobně. Strop musí vykazovat tepelnou isolační schopnost alespoň danou součinitelem tepelné propustnosti 1 kcal/°C. hod. m2 a musí být neprůdušný. Materiál buď volen tak, aby se na vnitřním povrchu nesrážely výpary.
(2) Monolitické stropy ze železového betonu se smějí provádět jen v nezbytně nutných případech. Užití lepší jakosti železového betonu než druhu 170(e) je přípustné, jen kde je to odůvodněno. Je třeba dávat přednost polospalným (oboustranně isolovaným proti ohni) úsporným stropům ze dřeva nebo stropům ze schválených betonových pivku, po případě předpjatého betonu.*)
(3) Dřevěné stropy musí být oboustranně isolovány proti ohni na příklad s omítnutým podhledem a násypem nebo jinou vhodnou úpravou pod podlahou. Nad sklepy, kde se ukládá hořlavý materiál, se musí provést stropy ohnivzdorné.
(4) U průmyslových budov a skladišť se nepřipouštějí zřizování spalných stropů s výjimkou krovu se zavěšeným spalným podhledem nad nejvyšším podlažím; kde je zvýšené nebezpečí požáru, musí se provést stropy ohnivzdorné. U léčebných a ošetřovacích ústavů se nedovoluje provádět dřevěné stropní konstrukce.
(5) Nad stropy stájí se nepřipouští zřizovat obytné místnosti. Tam, kde nad stropem jsou prostory využité na skladování krmiv nebo steliva, musí být strop z ohnivzdorných stavebnin. Otvory v těchto nespalných stropech, které by bylo nutno zřídit pro přístup nebo vhoz krmivá, se musí uzavřít nespalnými záklopy. Dvířka, pro vymetání sazí z komínů se nemohou zřizovat v prostorách podkroví, které slouží za sýpky, ke skladování krmivá, steliva a jiných hořlavin.
(6) Vjezd a vchod do domu s výjimkou u budov přízemních a rodiných domků se musí opatřit ohnivzdornými stropy.
Schodiště.
§ 30.
(1) Prostor schodiště musí být ohnivzdorný. Konstrukce schodiště se mohou zřizovat ze spalného materiálu jen u domků rodinných nejvýše o 2 podlažích (jednopatrových), u ostatních druhů staveb musí být schodiště ze stavebnin nespalných a proti půdě a krovu ohnivzdorně uzavřeno. U budov neobytných nejvýše o 2 podlažích se připouští provedení podhledu stropů nad schodištěm s ohnivzdornou omítkou na spalné konstrukci krovu.
(2) V budovách průmyslových, pro hromadné ubytování nebo shromažďování osob, v budovách správních, sociálních, léčebných a ošetřovacích ústavech a jiných veřejných budovách, mají-li více než jedno podlaží, musí být zřízeny ohnivzdorné rovnoramenné schody ve zvláštním zděném schodišti s ohnivzdornou střechou, které jsou snadno přístupné ze všech místností budovy a po kterých je možno sejít do volného prostoru. V rozsáhlých budovách je třeba zřídit více takových schodišť tak, aby ze žádného místa v patře nebyla cesta ke schodišti delší než 40 m. V závodech, kde se při výrobě užívá ve větším množství látek snadno vznětlivých, nemá být tato vzdálenost větší než 20 m. U staveb léčebných a ošetřovacích ústavů o více než 5 podlažích nad terénem se musí vždy zřídit v nejvzdálenějším místě křídla od hlavního schodiště nouzové schodiště. Každé schodiště musí mít volný výstup z budovy a má být ohnivzdorné, přímo osvětlené a větrané. Nepřipouštějí se schody tošité a kosé.
(3) Schodiště nemá být zpravidla připojováno přímo k pracovním místnostem; pro spojení mají být zřízeny ohnivzdorné, řádně osvětlené a větratelné chodby, aby bylo zamezeno šíření požáru a kouře z pracoven do schodiště. To platí také pro spojení podkrovních místností se schodištěm.
(4) U rodinných domků z cihelného zdivá se nepřipouští schodiště železobetonové zhotovené na místě.
§ 31.
(1) Nejmenší průchozí šířka schodišťových ramen, podest, chodeb a jiných vnitřních komunikací (s výjimkou u rodinných domků) je 120 cm, pokud jsou určeny nejvýše pro 50 osob. Pro každých dalších 50 osob nebo méně se zvětší' šířka o 50 cm nebo musí být zřízeno více schodišť. Vypočtenou šířku schodišťového ramene nutno zvětšit na šířku dělitelnou modulem (60 cm).
(2) U budov o větším počtu podlaží a velkém množství osob, kde by podle těchto předpisů pro výpočet šířky schodů a komunikací došlo k nadměrnému, nehospodárnému a prakticky neuskutečnitelnému řešení, je možno upravit výsledek výpočtu úhrnné potřebné šířky schodů, podest, chodeb a jiných vnitřních komunikací pro bezpečné vyprázdnění budovy při požáru nebo jiném nebezpečí, srovnáním s výsledkem výpočtů podle proudové methody prof. Beljajeva (uvedené v Typisačním sborníku pro rok 1951). Konečné navržené šířky a počty schodišťových ramen, podest, chodeb a jiných komunikací musí však býti přezkoušeny a schváleny příslušnými činiteli krajského národního výboru s hlediska bezpečnosti lidí a požární ochrany.
(3) Na volných stranách je třeba schody opatřit dostatečně pevným a pevně osazeným zábradlím ohnivzdorným (pokud schodiště není dřevěné) výšky alespoň 85 cm; u staveb veřejných, průmyslových, pro hromadné ubytování a shromaždování osob je tato výška nejméně 1 m. Madlo může být dřevěné. Povrch madel se musí opatřit zarážkami, aby se zamezilo sjiždění.
(4) Výška stupně v obytných domech (s výjimkou rodinných domků) u schodišť, která slouží pravidelnému provozu, je nejvýše 18 cm a šířka, měřená na vodorovném pravoúhlém průmětu horních předních hran, nejméně 26 cm. U ostatních staveb se rozměry upraví přiměřeně účelu.
§ 32.
Chodby.
(1) Chodby, které slouží k vyprazdňování budovy, musí mít alespoň takovou šířku jako rameno přilehlého schodiště a musí být z ohnivzdorného materiálu a konstrukcí před ohněm bezpečných. Zřizovat ojedinělé vyrovnávací stupně u vodorovných chodeb se zakazuje.
(2) U přízemních nebo dvoupodlažních budov, u nichž se užije dřevěného krovu se zavěšeným podhledem, se nepožaduje u chodby horního podlaží ohnivzdorný strop.
(3) V léčebných a ošetřovacích ústavech je nejmenší šířka chodeb, jichž se používá k dopravě nemocných, 230 cm. Musí býti dostatečně osvětleny a větrány. Kde se předpokládá transport nemocných, musí být vyloučeny předsunuté a vložené schody.
§ 33.
Sklepy.
Při zřizování sklepů je nutno pamatovat na předpisy požární a protiletecké ochrany. Ve sklepích se nedovoluje zřizovat byty a obytné místnosti. Sklepy, kde se ukládají snadno zápalné látky, musí mít otvory ohnivzdorně uzavřeny a být opatřeny ohnivzdornými stropy.
§ 34.
Parní generátory (kotle).
(1) Velké parní generátory se musí stavět ve zvláštní zděné kotelně s lehkou střechou a v bezpečné vzdálenosti od obytných místností. Takové kotelny se musí oddělit od pracovních místností plnou ochrannou cihelnou zdí o tloušťce nejméně 60 cm nebo stěnou jiné konstrukce stejné odolnosti pro případ možné nebezpečné poruchy generátoru. V této zdi smějí být jen naprosto nutné spojovací otvory. Snižuje-li se konstrukcí parního generátoru závažnost možné nebezpečné poruchy, lze se odchýlit od uvedených požadavků za souhlasu stavebního úřadu po slyšení příslušných znalců.
(2) Střední parní generátory nejvyššího přípustného vodního obsahu do 1000 l a tlaku páry nejvýše 6 kg/cm2 se smějí stavět i v pracovních místnostech a v budovách obydlených, avšak přímo nad nimi nesmějí být obydlené místnosti nebo prostory, ve kterých se stále zdržují lidé.
(3) Malé parní generátory (kotlíky) největšího přípustného vodního obsahu 500 l a tlaku páry nejvýše 4 kg/cm2 je možné postavit i v pracovních místnostech kdekoliv a bez povolení stavebního úřadu, jemuž je třeba postavení kotlíku oznámit a prokázat, že kotlík byl před uvedením do provozu podroben zákonné zkoušce vodním tlakem.
§ 35.
Odvádění vody a splašků.
(1) Podle konstrukce stavby, užitých stavebnin a polohy budovy k okolí nutno ji chránit přiměřeně proti povětrnosti a zajistit neškodné odvedení dešťové vody se střechy. Tam, kde to poloha budovy vzhledem k střešnímu sklonu a vzhledem k veřejné bezpečnosti vyžaduje, se řídí sněhové zarážky.
(2) Při každé stavbě je nutno se postarat o odvádění dešťové vody a splašků domovními přípojkami do veřejné kanalisační sítě. Kde není dosud vybudována veřejná kanalisace, odvádějí se dešťové vody a dočasně i nezávadné splašky dlážděnými povrchovými rigoly o dostatečném spádu.
(3) Odpadní vody je nutno čistit v kanalisační čistírně. Zřizuje-li se domovní čistírny nebo žumpy, musí být nepropustné, ve vzdálenosti nejméně 1 m od obvodových zdí budov a od studní podle místních poměrů nejméně 10 m. U větších budov nebo pro jejich skupinu se doporučuje zřídit dvouetážové usazovací studny. U malých staveb se doporučuje zřídit dvoukomorové žumpy s neprodyšným stropem, aby okolí nebylo obtěžováno zápachem. Prostor na vyhnívání kalů musí být chráněn vhodnou tepelnou isolací před ochlazováním v zimě a po případě před podzemní vodou. Kde není vybudována ústřední kanalisační čistírna, nesmějí být přepady ze žumpy napojeny na veřejnou kanalisační síť.
(4) U zemědělských staveb se na 1 stájovou jednotku při dvojím vyvážení počítá 3 m3 užitečného prostoru jímky pro močůvku a hnojůvku, z čehož 2/3 připadají na močůvku, 1/3 na hnojůvku; při častějším vyvážení se obsah jímek přiměřeně zmenší. Stěny a dno musí být nepropustné. Povrch jejich i stropu, pokud přijdou do styku s močůvkou, se musí chránit proti rozrušování kyselinami. Strop je betonový, deskový a může výhodně tvořit dno hnojiště. Dno jímky je pokud možno nad úrovní podzemní vody.
(5) Hnojiště je společné pro všechny druhy hospodářského zvířectva. Na jednu stájovou jednotku (500 kg váhy/ se počítá 3 m2 plochy hnojiště při dvojím vyvážení hnoje a za předpokladů výšky vrstvení nejvýše 2 m. Dno je nepropustné na kamenné nebo cihelné rovnanině; okraje zvednuty nad úroveň dvora. Dno má spád ke stružce odvádějící hnojůvku do žumpy, šířka hnojiště je pro jednostranné vyprazdňování 3 m, výška vrstvení 1,60—2 m.
§ 36.
Půda.
(1) Půda se musí uzavírat ohnivzdornými dveřmi ven otvíravými, zasazenými do ohnivzdorného rámu. Na půdě musí být ohnivzdorná dlažba nebo jiná vhodná mazanina.
(2) Půdní prostor se nesmí ničím přehrazovat, nesmí sloužit za skladiště ani k ukládám jakýchkoliv předmětů nebo k jiným účelům než sušení prádla. Výjimku tvoří půdy hospodářských objektů, kde je dovoleno skladovat seno a slámu.
§ 37.
Osvětlovací otvory a dveře.
(1) Otvory do světlosti 1,2 m, nelze-li je překlenout, se přeloží pokud možno keramickými nosníky. Toto ustanovení se nevztahuje na překlady typisovaných staveb, kde není možné takové řešení se zřetelem ke konstruktivní výšce a únosnosti překladů. Dílců ze železového betonu pro otvory světlosti nejvýše 1,2 m lze jinak použít jen tehdy, byly-li vyrobeny před počátkem účinnosti této vyhlášky.
(2) Pro úsporu oceli se zakazuje zřizovat u obytných a zemědělských staveb mříže v oknech, dveřích a nadsvětlících. Ocelová okna v obytných domech se zakazují. Pro vrchní kování oken a dveří se doporučuje užít náhradních hmot. Tato ustanovení platí pro veřejné stavby, pokud jejich účel to připouští.
(3) U průmyslových staveb, pokud se budou osvětlovat světlíky, se má použit pokud možno podélných světlíků. Volba příčných světlíků je odůvodněna tam, kde za zastavovacích podmínek nelze dosáhnout rozptýleného osvětlení pro druh výroby, kde by vnikáni slunečních paprsků znemožňovalo práci, ohrožovalo bezpečnost a pod.
(4) Při osvětlení prostorů šachtovým světlíkem je třeba volit konstrukci zasklení nespalnou a bezpečnou proti vypadávání skla. Zdivo světlíku je třeba vyvést 15 cm nad střechu a postarat se o náležité větrání.
(5) U všech světelných otvorů, kterými by mohly pronikat paprsky umělého osvětlení v noci, musí být provedeno zařízení pro zatemnění, t. j. neprůsvitné okenice, žaluzie, rolety nebo jiná vyhovující opatření. Prozatím musí být alespoň otvory (okna a pod.) upraveny tak, aby zatemňovací zařízení (papírové rolety, dřevěné rámečky potažené neprůsvitným papírem a pod.) mohlo být podle potřeby zřízeno v nejkratší době.
Střešní konstrukce.
§ 38.
(1) Střešní konstrukce musí snést bezpečně vlastní váhu i předepsané nahodilé zatížení (viz novinu ČSN 1050—1950) a chránit budovu se shora před vlivem povětrnosti a proti požáru. Musí se volit účelně a úsporně.
(2) Střešní konstrukce ocelové se smějí zřizovat jen v odůvodněných případech. Monolitické střešní konstrukce ze železového betonu, pokud nejsou nezbytně nutné, není dovoleno zřizovat a doporučuje se užít úsporných konstrukcí jiných, na př. dřevěných z jakostního dřeva nebo ze schválených prvků ze železového betonu.*)
(3) Z dřevěných konstrukcí krovů se doporučuje použít jen úsporných konstrukcí; je nutno pro ně volit jakostní řezivo a dostatečně je chránit před škodlivými vlivy. Konstrukce musí být správně navrženy a řádně provedeny (§ 25, odst. 2).
(4) Krovové soustavy možno navrhovati bez vazných trámů, pokud tomu nebrání statické nebo konstruktivní důvody.
(5) U domů nejvýše o 2 podlažích možno účelně spojit krovovou konstrukci s nosnou stropní konstrukcí nad posledním patrem (na př. vazného trámu možno použít jako stropnice). V domech o více než 2 podlažích budiž vždy konstrukce krovu oddělena ohnivzdorně od stropu nejvyššího podlaží. Strop nejvyššího podlaží musí mít v obou případech takovou sílu, aby mohl odolat za požáru tíži padajícího krovu a krytiny.
(6) Dřevěné části krovu mají být obezděny jen v nejnutnější míře, aby měl k nim přístup vzduch a jeho povrchové plochy byly viditelné.
§ 39.
(1) Dřevěných konstrukcí krovu se zavěšeným podhledem lze používat u budov přízemních a jednopatrových, u nichž strop mezi přízemím a prvním patrem je nespalný, které mají od sousedních budov odstup nejméně 15 m, a je-li u jedné z budov zvýšené požární nebezpečí, 20 m. Pokud se týče odstupu, může stavební úřad v odůvodněných případech, na př. u budov správních, kin, domů osvěty a jiných veřejných budov, povolit výjimku.
(2) Při použití dřevěné konstrukce se zavěšeným podhledem u budov, které jsou určeny pro shromažďování většího počtu osob, je třeba dbát těchto dalších ustanovení:
a) V I. patře, t. j. pod spalným krovem, nesmějí být umístěny místnosti trvale obývané, jako byty, místnosti pro přenocování a pod.
b) Střešní konstrukce s rovným stropním podhledem musí být chráněny proti snadnému vznícení na podhledové ploše omítkou nebo rovnocenným obložením. Od tohoto požadavku lze upustit pouze u prostorů, které jsou vyhlazeny výlučně k tělocvičným účelům bez diváků (zde může být podhled vytvořen dřevěným podbíjením). Do prostorů střešní konstrukce, pokud je průchozí nebo průlezná, musí být umožněn přístup, aby mohl být prostor střešní konstrukce kontrolován. Pokud je střešní konstrukce neprůchozí nebo neprůlezná, musí být buďto podhled spojen přímo s konstrukcí, nesoucí krytinu (na př. lamelové konstrukce), nebo se má ponechat volný průhled do nosně konstrukce. Střešní konstrukce nad shromažďovacím sálem musí být vždy opatřena spolehlivým protipožárním nátěrem. U přístupných půdních prostorů může stavební úřad v uvedených případech předepsat použití automatických požárních hlásičů, a není-li jich v době stavby dostatek, i dodatečné jejich osazení.
c) Největší souvislá přípustná délka střešní konstrukce je 45 m. Účelově různé části budovy musí být od sebe v krovu vždy odděleny požární zdí nebo zavěšenou požární zástěnou, která musí sahat alespoň k ohnivzdorná krytině a oddělovati úplně krovové dříví. Přitom se u budov delších než 45 m zřizují požární zdi nebo zavěšené zástěny podle konstrukčních možností, zpravidla ve vzdálenostech 30 m. Doporučuje se používat zavěšených požárních zástěn na 15 m délky konstrukcí.
d) U schodišť vedoucích do I. patra musí být použito na podhled zavěšeného stropu omítky cementové (místo rákosové), vyztužené keramickým nebo podobným pletivem (Staussovo, rabitzové a pod.).
e) U budov pro shromažďování více než 200 osob musí vést alespoň polovina východů ze sálu přímo do volného prostranství. Při tom je třeba dodržet podmínku, že šířka východu bude taková, aby na 100 osob připadlo 120 cm šířky východu, východy měly šířku nejméně 120 cm a byly zřízeny nejméně dva.
f) Nejvyšší přípustný počet návštěvníků u sálů, k nimž jest připojeno divadelní jeviště pro občasný divadelní provoz, je 500 osob.
g) Veškeré elektrické instalace, jakož i nouzové osvětlení v sále musí vyhovovat předpisům ESč a nesmějí být vedeny ani v závěšeném podhledu, ani ve spalných stropech, ani v půdním prostoru.
h) Bude-li u budov pro shromažďování zřízena promítárna s příslušenstvím pro použití hořlavého filmu, šířky 35 mm, musí být tato promítací část oddělena od ostatních částí budovy nespalnými konstrukcemi ve stěnách, podlaze i stropu. Nejmenší tloušťka oddělujících zdí je u cihel 30 cm a u prostého betonu 20 cm; lze použít jiné konstrukce stejné hodnoty. Nosné konstrukce stropu i podlahy v těchto místnostech musí být betonové a provedené na místě vcelku.
ch) Použije-li se lokálního vytápění, musí být komíny při své patě opatřeny sběrači sazí, uzavřenými ohnivzdornými dvojitými dvířky. Komíny musí být též v celé výši omítnuty vně i uvnitř. V místech, kde prochází komín půdním prostorem, musí mít vrstvu vnější omítky nejméně 3 cm. Kamna musí být dostatečně dimensována a spočívat na ohnivzdorném podkladě, přesahujícím obvod kamen nejméně o 1 m, a musí být opatřena ohnivzdornou, k podlaze připevněnou zástěnou.
i) V místech, kde je zaveden vodovod, musí být zřízen požární hydrant. Počet a rozmístění hasicích přístrojů i požárních hydrantů pro každou stavbu určí na místě stavební úřad. Veškeré hořlavé výzdoby sálu jsou zakázány.
j) Stálá divadla se řídí zvláštními předpisy. Skladiště dekorací je třeba považovat za účelově oddělený celek podle předchozích ustanovení.
§ 40.
Ploty.
Ploty nutno provádět jen jednoduše, a s největší nutnou úsporou cementu a oceli.
Oddíl 4.
Krytiny a isolace.
A. Krytiny.
§ 41.
Všeobecná ustanovení.
Užije-li se jiné krytiny, než která je zde uvedena, musí být, není-li jinak předepsáno, ohnivzdorná a vždy nepropustná. Výjimku může stavební úřad povolit jen u staveb v isolovaném zastavění nejvýše o dvou podlažích, a to ze závažných, zejména konstruktivních důvodů, nemá-li místní národní výbor námitek s hlediska požární ochrany. Výjimku nelze povolit u staveb, kde se vyrábějí nebo uskladňují snadno vznětlivé látky a pro které platí zvláštní předpisy.
§ 42.
Tvrdé krytiny.*)
(1) Především je nutno použít taškové krytiny z tašek obyčejných, hladkých čili bobrovek.
(2) Krytiny z tašek drážkových se použije jen pro tvarově jednoduché střechy.
(3) Krytiny prejzové se použije jen pro opravy dosavadních prejzových krytin, po případě pro veřejné budovy a pro budovy památkové nebo jinak významné.
(4) Krytiny z vlnovek možno použít pro veřejné budovy a pro budovy památkové nebo jinak významné; pro ostatní budovy lze jich použít jen v oblastech, kde je výroba této krytiny zavedena nebo kde je možnost snadné její dopravy.
(5) Přírodní břidlice možno použít jen tuzemské, a to jen pro opravy dosavadní břidlicové krytiny. Na novostavby možno jí použít v blízkosti výskytu a výroby.
(6) Osinkocementových čtvercových desek lze použít pro opravy dosavadních krytin a pro nové krytiny na lehkých konstrukcích krovů, jakož i kde je předepsána živnostenskoprávními předpisy. Světlé barvy lze užít jen tam, kde to není na závadu vzhledu stavby, obrazu krajiny nebo z jiných vážných důvodů.
(7) Vlnitého eternitu se smí použít u typových staveb, kde je předepsán, a ve zvláště odůvodněných případech.
(8) Cementových drážkových tašek se smí užívat jen pro menší opravy dosavadních krytin stejného druhu.
§ 43.
Lepenkové krytiny.*)
(1) Provádění krytin z jednoduché lepenky se nepřipouští s výjimkou u staveb pomocných, příležitostných a pod. Pro živnostenské stavby (výrobny, skladiště a pod.) možno použít dvojité lepenkové krytiny na hladko, provedené ze dvou vložek impregnované lepenky E 500 A s příslušnými mezinátěry a se zatlačením křemílku do povrchového nátěru svrchní vložky. Pro trvanlivost a snížení udržovacích nákladů možno mezi lepenkové vložky položit další vložku jutového, po případě skelného tkaniva nebo plsti. Jinak lze s výhodou použít t. zv. zvláštních lepenkových krytin provedených po př. ze dvou vložek ruberoidu 35/500 nebo z vložky asfaltoidové č. 33, po případě z vložky skelného tkaniva. Kde je zvýšené nebezpečí požáru, smí se použít lepenky jen na ohnivzdorném podkladu.
(2) Lepenkové krytiny lze provádět buď na suchém bednění střešním nebo na betonovém podkladu, opatřeném penetračním nátěrem, a to jen za suchého počasí. Položená lepenka se nesmí ponechat přes noc bez nátěru. Jednoduché, asfaltoidové nebo speciální krytiny s vložkami juty nebo tkaniva ze skelné rohože nelze provádět na bednění.
§ 44.
Krytiny plochých střech.
(1) Ploché střechy možno zřizovat, je-li dána záruka řádného provedení a jakosti použitých hmot.
(2) Ploché střechy nepochůzné s upraveným spádem a se sokly kolem zdiva a všech proniků se kryjí tak, jak je uvedeno v § 43 odst. 1; v místech nouzových přechodů se položí dostatečná ochrana na krytinu.
(3) Na plochých střechách pochůzných s pečlivě upraveným spádem a utěsněnými proniky, zvláště u budov veřejných nebo kde to důvody architektonické vyžadují, možno provést dvouvrstvou krytinu z litého asfaltu o tloušťce 18 až 30 mm, s patřičným vytažením soklů. Jinak je možno se řídit ustanovením § 43 odst. 1 pro zřízení isolační lepenkové krytiny, na kterou se upraví buď betonová mazanina se zalitými dělicími sparami nebo se položí dlažba z keramických dlaždic.
(4) Při řešení plochých střech je nutno se pokud možno vystříhat vnitřních nebo zaatikových žlabů.
§ 45.
Plechové krytiny.
Provedení plechové krytiny lze povolit jen ve zláště odůvodněných případech.
B. Vodotěsnící isolace.
§ 46.
(1) Vodotěsnící isolace musí bezpečně a trvale chránit stavbu proti vodě, zemní vlhkosti a vlivům atmosférickým. Nutno dbát nejen pečlivého položení a připevnění isolace, ale také řádného utěsnění spojů, řádné úpravy přesahů isolace a předem řádně provedené úpravy podkladů. Práce musí být řádně a pečlivě provedena a eventuální závady včas odstraněny, protože dodatečná oprava po zabudování je zpravidla nemožná.
(2) Při provádění vodotěsnících isolací budov
a) základní nátěr (infiltrační) pro pevné spojení isolace s povrchem podkladu se provede vhodnými natěradly (emulsí nebo suspensí), po případě natěradly s organickými rozpouštědly, a
b) krycí nátěr, tvořící pružnou isolační vrstvu, odolnou proti vodě a slabším kyselinám, se provede buď za horka tuhými natěradly nebo za studena natěradly. s organickými rozpouštědly, po případě hustou emulsi anebo suspensí.
(3) Vodotěsnící isolace se smějí provádět jen za suchého počasí. Položená lepenka (po případě vložky) nesmí být přes noc ponechána bez nátěru.
§ 47.
(1) Volba druhu a způsob provádění vodotěsnící isolace závisí především na místních poměrech na staveništi (zejména na vlhkosti výkopu a okolí).
(2) Není-li ve výkopech základů zemní vlhkosti, je třeba provést vhodnou isolaci zdiva a nepodsklepené části budovy. Doporučuje se použíti isolačních lepenkových pasů asfaltových nebo dehtovaných z lepenky č. 500 s oboustrannou isolační vrstvou, řádně položených na vyrovnané zdivo.
(3) Byla-li zjištěna ve výkopech základů přirozená anebo snížená zemní vlhkost, je nutno provést za horka vodotěsnící isolaci vložkovým povlakem dehtovým nebo asfaltovým, sestávajícím z jedné vložky impregnované lepenky E 500 D nebo E 500 A mezi dvěma vrstvami dehtového anebo asfaltového nátěru za předpokladu řádného položení na vyrovnaný a upravený povrch zdiva nebo podklad podlahy. Isoluje se v nepodsklepené části budovy v nejnižším podlaží zdivo a podlaha (dlažba, mazanina). V podsklepené části budovy se isoluje stejným způsobem sklepní zdivo vodorovně a svisle. Isolace částí nepodsklepených a podsklepených se řádně spojí, aby celek vytvořil souvislou ochranu proti zemní vlhkosti. Svislá isolace zdiva pod terénem se chrání ¼ cihlovou přizdívkou. Přesahování spojů lepenkových vložek je 10 cm široké a je slepeno horkým lepidlem, nejlépe asfaltem. Isolace se vyvede na vnějším obvodu zdivá nad úroveň terénu anebo dlažby a zapustí do zdiva.
(4) Proti zvýšené zemní vlhkosti je třeba provést vodotěsnící isolaci vložkovým povlakem, obsahujícím 2 vložky asfaltem impregnované lepenky E 500 A mezi třemi vrstvami asfaltových nátěrů. Způsob provedení isolace jest obdobný, jak je uveden v odstavci 3.
(5) Isolaci proti beztlaké spodní vodě musí provést výhradně odborný asfaltér, a to vždy v takovém rozsahu, aby isolace budovy tvořila celistvou, uzavřenou ochrannou vrstvu, zamezující za všech okolností styk spodní vody se zdivem. Nebude-li jinak předepsáno, použije se na isolační povlak 3 vložek asfaltem impregnované lepenky E 500 A mezi čtyřmi vrstvami asfaltových nátěrů. Isolace se vyvede na vnějším obvodu zdivá nad úroveň terénu anebo dlažby. Při stavbě základového zdiva je nutno položit trati vod v patřičném spádu.
(6) Při tlakové spodní vodě je třeba vždy nejprve uvážit místní poměry a všechny podmínky, které mají vliv na volbu isolace a způsob provedení. Isolace, kterou musí provádět výhradně odborný asfaltér, vyžaduje odvedení spodní vody vhodnou drenáží nebo odčerpáním vody a přípravou podkladu pro isolaci. Místo přímého isolování základového zdiva budovy se provede obvykle po dokončení výkopu na jeho dně a svislých stěnách jako plášť ochranné zdivo, opatřené na vnitřních plochách omítkou se zastřeným povrchem a se zaoblenými přechody, hranami, rohy a kouty, kterého se použije za podklad k nanesení isolace. Celá plocha ochranného pláště se opatří penetračním nátěrem (asfaltovou emulsí) a po jeho zaschnutí se provede ve způsobu celistvého povlaku vodorovná a svislá isolace podle zvoleného způsobu provedeni a materiálu (na př. ze tří vložek asfaltem impregnované lepenky E 500 A mezi čtyřmi silnými nátěry horkého asfaltu nebo ze dvou vložek jutového tkaniva a svrchní vložky lepenky E 500 A mezi čtyřmi silnými nátěry asfaltu, po případě z vložek ruberoidu, asfaltoidu, skelného tkaniva nebo v kombinacích těchto vložek s impregnovanou lepenkou E 500 A mezi nátěry asfaltovými). Všechna nebezpečná místa, jako hrany, rohy a kouty, se provedou zesíleně položením další vložky v dostatečné šířce. Provedené isolace se chrání 3 cm tlustou omítkou. Isolace se vyvedou vždy nejméně 30 cm nad nejvyšší hladinu podzemní vody.
(7) Isolace dělících spar je třeba napojit vždy vodotěsně na isolaci zdiva. Isolace se provede buď zvlněním isolačního povlaku nebo ve zvláštních případech vložením a zaisolováním měděného žlábku dělicí spáry. Uzávěry otvorů pro části potrubí procházející isolaci se utěsní asfaltovým asbestovým pro vejcem nebo ve zvláštních případech měděnou plechovou přírubou, přes niž se přetáhne isolační povlak.
(8) Litinová potrubí a hlavně kolena se opatří vždy na celém povrchu neporušenou asfaltovou isolační vrstvou k ochraně před korosí. Porušený povrch nutno před zabudováním dodatečně na stavbě opatřit nátěrem.
§ 48.
(1) Na balkonech je zapotřebí pečlivého provedení vodotěsnící isolace na podkladní vrstvu provedenou ve spádu, a zvláštního zabezpečení u balkónových dveří. Na obvodu stěn bude vytažena isolace do výše nejméně 10 cm.
(2) Vodotěsnící, isolace pod dlažbami v koupelnách se musí provést s náležitým vytažením isolace kolem zdiva.
(3) Isolaci v prádelnách, hromadných umyvárnách a místnostech sprch pod dlažbami nebo mazaninami se doporučuje provést ve spádu s odvodem i prosáklé vody s isolace do guly a vytažením soklů kolem zdiva.
(4) Podzemní výtahové šachty se musí vodotěsně isolovat, a to alespoň povlakem o dvou vložkách.
(5) Vodotěsné isolace pod kouřovými kanály musí být dostatečně chráněny vyzděnou vrstvou, nejlépe ze šamotových cihel, aby horkem nebyly porušeny.
(6) Při vodách se škodlivými účinky, zvláště chemickými, nutno učinit vhodná opatření na ochranu stavby po odborném prozkoumání vykopávky a okolí.
§ 49.
C. Zvukové a tepelné isolace.
Použití isolací proti otřesům, hluku a teplotám, jich umístění, způsob provedení a výběr hmot řeší odborník případ od případu podle okolností a potřeby.
Oddíl 5.
Podlahy a obklady.
§ 50.
Podlahy, dlažby a mazaniny.*)
(1) Pro dlažby nebo mazaniny je nutno použít podle místních poměrů a především z místní výroby keramických dlaždic, litého terazza, dlaždic terazzových, z pálené hlíny (teracoty) nebo xylolitu; z betonu je dovoleno je zřizovat, jen nelze-li ze závažných důvodů užít jiných hmot. Na podlahy a smí použít jehličnatého dřeva jen v nejnutnější míře, a to jen jeho kvalitních druhů.
(2) V jednotlivých místnostech se provedou podlahy, dlažby nebo mazaniny takto:
a) v obytných místnostech, kancelářích a obytných halách je podlaha vlýsková s podkladní hrubou podlahou z méně hodnotného dřeva (III. tř.);
b) v kuchyních, kuchyňských koutech a příslušenství (předsíních, lázních, klosetech, Spížích a komorách) je dlažba z keramických dlaždic, mazanina z xylolitu nebo úprava z jiných vhodných hmot;
c) na podestách, přilehlých chodbách a ve vestibulech je dlažba z keramických dlaždic nebo jiných hmot;
d) v prádelnách je betonová mazanina provedená ve spádu s cementovým páleným potěrem, kolem stěn s požlábkem; v ústředních prádelnách je dlažba z terazzových dlaždič, mazanina z litého terazza nebo dlažba keramická na dobré vodotěsné isolaci a rovněž s požlábkem;
e) ve sklepních chodbách, ve sklepech na potraviny a pod, je dlažba cihelná nebo z cihelných výrobků;
f) v sklepech na uhlí je dlažba cihelná nebo z vhodných cihelných dlaždic;
g) v kotelnách je betonová mazanina, po případě kolem kotlů vyztužená, nebo dlažba z keramických dlaždic, provedená vždy ve spádu k odpadům;
h) na půdách musí být dlažba nespalná nebo vhodná mazanina bez použití cementu;
ch) na balkonech a terasách nad místnostmi je nutno před položením dlažby pečlivě a odborně provést vodotěsnou isolaci. Vhodné vodotěsné úpravy se dosáhne při povrchové úpravě asfaltové;
i) živnostenské a průmyslové provozovny musí být opatřeny podle požadavků provozu vhodnou podlahou, dlažbou nebo mazaninou; musí být vždy dobře čistitelné a odolné;
j) na dvorech se nesmí použiti úprav, které vyžadují velkou spotřebu cementu; dlažeb z kamenných kostek lze použít jen ve zvláště odůvodněných případech.
(3) Podle potřeby je nutno upravit předem pod podlahy, dlažby a mazaniny vhodné isolace vodotěsné, tepelné, zvukové nebo proti otřesům.
(4) Pro zvláštní účely (na př. u nemocnic, škol, provozních sálů a u poštovní správy pro telekomunikace) je nutno pamatovat na použití linolea nebo gumy jako povlaku.
(5) Podlaha stáje s výjimkou ovčínů musí být alespoň 15 cm nad přilehlým terénem. Ve všech stájích buď ve výši 15 cm nad podlahou provedena normální vodorovná isolace zdiva proti vzlínání stájové vlhkosti.
§ 51.
Obklady stěn a soklů.
(1) Pro obklady stěn a soklů uvnitř budovy se použije keramických nebo skleněných obkladaček nebo jiných vhodných hmot podle místních poměrů a především z místní výroby. V lázních a u sprch nutno náležitým spárováním docílit dokonalé vodotěsnosti.
(2) Obklady stěn se provedou keramickými nebo skleněnými obkladačkami
a) v lázních, klosetech a umyvárnách veřejných a průmyslových budov (nejvýše 165 cm),
b) v kuchyních u dřezů a sporáků (do výše 135 cm nad podlahou a v nejnutnější potřebné šířce).
(3) Pro obklady vnitřních soklů se užije:
a) na schodištích buď stejných hmot, jakých bylo použito k provedení dlažeb, anebo keramických nebo skleněných obkládaček,
b) v kuchyních (s výjimkou při obložené části stěny), na klosetech obytných budov a předsíních, jsou-li dlážděny, keramických obkladaček.
(4) Splávky okenní se doporučuje provést z keramických okapnic.
(5) U všech staveb průmyslových a veřejných, zejména u nemocnic a zdravotně sociálních ústavů, je nutno při použití obkladů stěn a soklů přihlížet ke zvláštním požadavkům kladeným na tyto objekty, avšak zároveň je třeba zachovat účelnou hospodárnost.
Oddíl 6.
Komíny a topeniště.
A. Topeniště pro tuhá paliva v obytných budovách a místnostech.*)
Všeobecná ustanovení.
§ 52.
(1) Komíny je nutno stavět tak, aby na ně bylo možno připojit veškerá topeniště, jimiž se v budově vytápí. V budovách vytápěných ústředně nebo elektricky se má pamatovat na zřízení reservních komínů pro topeniště na tuhá paliva tak, aby aspoň jednu vhodnou místnost každého bytu nebo každé samostatné skupiny místností bylo možno vytápět topidlem na tuhá paliva.
(2) Každý byt nebo samostatná skupina místností má mít své vlastní komíny. Je zakázáno připojovat na jednotlivé komínové průduchy topeniště z různých pater (podlaží).
(3) Na jednotlivé komínové průduchy je dovoleno připojovat společně jen taková topeniště, jejichž provoz se vzájemně neruší, a jen tehdy, nesnižuje-li se při tom bezpečnost požární ani bezpečnost osob. Z těchto důvodů
a) tak zv. otevřená topeniště, jako jsou otevřené (anglické) krby, černé kuchyně, výhně a pod., musí být připojována vždy jen na komíny vyhrazené pouze pro tato otevřená topeniště,
b) uzavřená topeniště na tuhá paliva, jako jsou běžné druhy těsně uzavíratelných sporáků, kamen, lázeňských kamen, prádelnových kotlů a pod., musí mít vždy vlastni komíny tak, aby na průduchy, na které jsou připojena tato topeniště, nebyla připojována ani otevřená topeniště [uvedená ad a), ani topeniště na paliva plynná nebo kapalná písm. c)],
c) topeniště na paliva plynná a kapalná musí být připojena vždy na komíny vyhrazené pouze této skupině topenišť,
d) na komínové průduchy, do kterých jsou zaústěna větší topeniště, jako kotle ústředních vytápění, vysokotlakové kotle, udírny, pece pekařské, keramické a pod., se nesmějí připojovat žádná topeniště z bytových jednotek a obdobných místností ani jakákoli topeniště otevřená [písm. a)], ani plynová a na kapalná paliva,
e) komínového průduchu topenišť na tuhá kapalná nebo plynná paliva se nesmí nijak použít pro jakékoliv odvětrávání místností a pod. Otvory ve stěnách určené k odvádění kouřových plynů z topenišť do komínových průduchů, není-li jich používáno, se musí ohnivzdorně uzavřít.
§ 53.
(1) Komíny mají převyšovat svoje okolí tak, aby byl vyloučen rušivý vliv objektů v okolí komínů na jeho funkci a aby zplodiny hoření neobtěžovaly okolí. Komíny musí vyúsťovat nejméně o 65 cm nad hřeben střechy nebo nad rovinu proloženou hřebenem střechy a skloněnou dolů o 10° od vodorovné roviny (jak naznačeno na obr. 11 normy ČSN 2022-1940). V pochybných případech je třeba prokázat tah komínu. Musí být zajištěna stabilita komínu s = 1,5.
(2) V objektech, v nichž je hromadně ustájen dobytek, má komín přečnívat hřeben střechy nejméně o 2 m, je-li užito krytiny hořlavé nebo spalné. Táž výška musí být dodržena i u nespalných krytin, jestliže je pod nimi uskladněn hořlavý materiál (stelivo, sušená píce a pod.) a nejde-li o střechu s dokonale utěsněnými sparami.
(3) Komíny budov s plochými střechami musí vyúsťovat nad nejvyšší bod střechy (i nad atiky, poprsníkové zdi a jiné nástavky na střeše) aspoň 1,5 m, u zvlášť rozlehlých střech alespoň 2 m. Při tom mohou být komíny doplněny na předepsanou výši vhodně voleným nástavcem. Doporučuje se sdružovat komíny pokud možno vedle sebe, aby tvořily jeden celek.
§ 54.
(1) Veškeré komíny musí mít příčný (průtočný) průřez takový, aby se srovnával s počtem topenišť a množstvím vyvinujících se kouřových plynů.
(2) Komínové průduchy mohou mít příčný (průtočný) průřez kruhový, čtvercový nebo obdélníkový. U obdélníkového průřezu nesmí delší strana v průřezu být větší než 1,5násobek strany kratší.
(3) Komínové průduchy mají být svislé a pokud možno přímé. Komínové průduchy se smějí uhýbat od svislice nejvýše 30°, a to vždy jen v jednom směru. Výslovně je zakázáno převádět je z jedné zdi do druhé (t. j. stáčet je za rob).
(4) Každý komínový průduch musí být zařízen tak, aby se dal v celém rozsahu spolehlivě a bezpečně vyčistit. Vybíraví nebo vymetací dvířka se nesmějí umístit v místnostech obytných, pokud stavební úřad ve zvláště odůvodněných případech nepovolí výjimku.
(5) Komínové průduchy se nesmějí opatřit žádnými uzávěrkami (klapkami, šoupátky a pod.), které by zúžovaly jejich průřez nebo ztěžovaly čištění nad místem zaústění nejnižšího topeniště.
§ 55.
(1) Komíny se vyzdívají z plných, ostře pálených cihel normálních rozměrů a tvarů nebo z komínových tvarovek ze stejného materiálu. Zdivo se musí plně uložit do malty. Jako pojidla se užije vápenné nebo nastavované malty. Vnitřní povrch musí být hladký, v místech změny směru zaokrouhlený a spáry buď vyspárovány anebo zality maltou. Vnější povrch komínů v budovách musí být na všech stranách řádně omítnutý, nad střechou aspoň vyspárovaný.
(2) Nedovoluje se vyzdívat komíny z přirozených kamenů, z dutých nebo lehčených cihel ani z betonových tvárnic. Výjimku může povolit jen ministerstvo stavebního průmyslu nebo orgán jím zmocněný. Procházejí-li komínové průduchy betonovými částmi stavby (průvlaky a pod.), musí být užito v místech proniku keramických pálených vložek (šamotových nebo z ostře pálené cihlářské hlíny). U skeletových staveb ze železového betonu se musí komín řídit jako samostatná oddělená konstrukce. Užívání komínových vložek vyžaduje povolení jejich druhů a způsobu montáže ministerstvem stavebního průmyslu.
(3) Nejmenší přípustná tloušťka komínového zdivá z plných pálených cihel po každé straně komína je 15 cm. Použije-li se jiných stavebnin, je nutno prokázat, že tloušťka zdivá má stejnou isolační schopnost a vykazuje stejnou bezpečnost jako řádně provedené a omítnuté cihelné zdivo tloušťky 15 cm. Vyžaduje-li to požární bezpečnost nebo stabilita zdivá komínu, může stavební úřad předepsat větší tloušťku.
(4) Komínové zdivo o tloušťce 15 cm nesmí být seslabováno rýhami pro domovní instalace plynovodů, vodovodů, elektrických vedení atd. Vnější Ke komínů na venkovních zdech se má chránit proti přílišnému ochlazování zesílením nebo zvláštní tepelnou isolací zajištěnou proti vlhkosti.
(5) Dřevěné součástky nesmějí zasahovat do komínového zdiva. Dřevěné součásti nosné konstrukce, stropů a střech musí být nad kouřovými troubami nebo jinými nebezpečnými plochami topeniště vzdáleny aspoň 45 cm, hořlavé střešní konstrukce aspoň 1 m. Nelze-li tyto vzdálenosti z vážných důvodů dodržet, musí být dřevěné součásti zajištěny ochranou proti zahřátí na nebezpečnou teplotu zápalnosti.
(6) V okolí vymetacích a vybíracích otvorů nemá být do vzdálenosti 15 cm od těchto otvorů žádná dřevěná součást nebo jiná hořlavá hmota; nelze-li tuto podmínku splnit, musí se tyto hořlavé součásti chránit pobitím plechem a pod.
§ 56.
(1) Odvádět kouř troubami do ulice nebo na dvůr, či jiná veřejná místa se zakazuje. Výjimky jen na přechodnou dobu může v odůvodněných případech povolit stavební úřad (na př. u příležitostných a pomocných staveb), nemá-li místní národní výbor námitky s hlediska požární ochrany. Také v těchto výjimečných případech se musí dbát, aby se co v největším rozsahu dodržely předpisy požární ochrany.
(2) Vésti kouřové plyny troubami přes jiné místnosti do komínů se zakazuje. Kanály a kouřové trubky, jimiž se odvádí kouř z topenišť do komínů, se musí opatřit takovým počtem čisticích otvorů a na takových místech, aby umožňovaly dobré čištění v celé délce kanálu a kouřových trubek, mají být nejkratší a směřovat vždy vzhůru od topeniště, aby nebyl srážen ani brzděn tah ke komínu.
§ 57.
Komíny průlezné.
(1) Zřizovat nové nebo obnovovat staré průlezné komíny pro připojení lokálních topenišť (sporáky, kamna a pod.) se nedovoluje.
(2) Průlezné komíny pro zvláštní dědy mají mít nejmenší průřez 45 cm X 45 cm, nejsou-li vyšší než 10 m, a jsou na spodním konci vždy opatřeny železnými dvířky, která nesmějí být v místnosti obytné. Je třeba zřídit přístup i se strany.
(3) Průlezné komíny vyšší než 10 m buďtež širší, než je uvedeno v odstavci 2, a uvnitř opatřeny železnými stupátky upravenými podle odstavce 96 normy ČSN 2022-1940.
(4) Spojovat dohromady několik průlezných komínů není dovoleno.
(5) Zakazuje se umisťovat v průlezných komínech jakékoli dřevěné části nebo jiné předměty (na př. hřebíky) do komínového zdivá.
Komíny úzké (ruské).
§ 58.
(1) Každá skupina topenišť v jednotlivých patrech a v bytech má mít svůj vlastní komín.
(2) Do jednoho komínového průduchu se smějí zapojit jen topeniště na týž druh paliva. Přitom
a) do komínových průduchů kruhového průřezu o průměru 15 cm nebo čtvercového nebo obdélníkového průřezu o velikosti 200 až 225 cm se smějí zapojit nejvýše 2 uzavřená topeniště z téhož patra,
b) do komínových průduchů kruhového průřezu o průměru nejméně 20 cm a do průduchu o příčném průřezu čtvercovém nebo obdélníkovém alespoň 300 cm2 se smějí zaústit nejvýše 4 uzavřená topeniště, pokud náleží k jednomu bytu,
c) topeniště otevřená a topeniště vytápěná plynem nebo kapalnými palivy nesmějí být zapojena do komínových průduchů, do kterých jsou zaústěna uzavřená topeniště,
d) každé otevřené topeniště na tuhá paliva má mít samostatný úzký komín.
§ 59.
(1) Komíny úzké se mají zpravidla vymetat se střechy a musí se k nim zřídit bezpečná lávka se železným zábradlím. Od jeho zřízení se může upustit jen, je-li přístup ke komínu í bez můstku dostatečně bezpečný. Komíny se mohou vymetat i s půdy. Komíny vymetané s půdy se nemají opatřovat nástavci. Je-li však nutno takový komín opatřit nástavcem, musí být zvlášť zajištěn, aby při vyražení nemohl spadnout se střechy. Komíny vymetané s půdy nesmějí být vyšší než 6 m od dlažby; půdy.
(2) Vymetací otvory se mohou zřizovat jen v přístupných prostorách na půdách, schodištích a chodbách, kde se nesmějí uskladňovat hořlavé předměty (zejména sláma, sušená pice, dříví a pod.), avšak ne v uzavřených místnostech podkroví.
(3) Vymetací dvířka musí mít šířku rovnou světlosti komínu a výšku 40 cm. Musí být dvojitá, od sebe oddělená, ohnivzdorná do žlábku zasazená a uzamykatelná, po případě zajištěná závorou. Použití jiných dvířek vyžaduje schválení ministerstva stavebního průmyslu a ministerstva vnitra nebo orgánů jimi zmocněných. Vymetací dvířka musí být nejméně 65 cm vysoko nad úrovní podlahy. Podlaha pod vymetacími dvířky musí být z hmot vzdorujících ohni. Komíny, které je nutno čistit vypalováním, mají být opatřeny stejně upravenými dvířkami v každém patře.
(4) K odstraňování sazí a popílku musí být komíny opatřeny vybíracími otvory se stejnými uzavíratelnými dvířkami jako otvory vymetací. Také úprava okolí dvířek vybíracích musí být stejná jako u vymetacích, velikost vybíracích dvířek může však být 15 cm X 25 cm.
(5) Vybírací dvířka se mají zřizovat především ve sklepě, ale jen na přístupném místě, a musí být zajištěna proti otevření. Ve vyšších podlažích se mohou vybírací dvířka zřizovat jen v místnostech vedlejších, nikdy ne v místnostech obytných, Nelze-li jinak, je nutno zřídit v příslušném místě uzavíratelná komůrky. Dvířka vymetací a vybírací mají být vždy označena patrem, po případě číslem bytu, z něhož komínový průduch odvádí kouřové plyny.
§ 60.
(1) V zájmu zvýšení tahu a odstranění jiných poruch mohou být t. zv. stromkové komíny uzavřeny hradítky, které však musí ležet nejméně 50 cm pod zaústěním nejspodnější kouřové trubky. Není-li hradítko vytažitelné, musí byt nad ním zřízena vybírací dvířka. Hradítko i vybírací dvířka se musí upravit pokud možno z vedlejší místnosti.
(2) Nově zřizovat stromkové komíny bez závažných konstruktivních důvodů se zakazuje.
§ 61.
Komínové nástavce.
(1) Používání komínových nástavců se má omezit pouze na nezbytné případy a přitom je třeba dbát, aby nebyl porušen vzhled budovy. Nástavce mají být z materiálu vzdorujícího korosi způsobené kouřovými plyny a náhlým změnám teploty.
(2) Nástavce mají mít stejný průtočný průřez jako příslušný komín. Nepřípustně jsou nástavce, které mají jen úzké výtokové otvory. Přednost nutno dát nástavcům, které nemají otočných částí. Nástavce, jejichž vršek není bezpečně přístupný, se musí opatřit uzavíratelnými dvířkami, aby se umožnilo čištění komínu.
(3) Nástavce se musí náležitě upevnit v komínové hlavici, a to zapuštěním 20 cm hluboko, jsou-li kratší než 1 m, a 40 cm, jsou-li delší než 1 m. Zvlášť dlouhé nástavce se musí dobře zabezpečit proti nárazům větru. Nástavce komínů vymetaných s půdy se musí zajistit proti vyražení a spadnutí se střechy. Nástavce poškozené nebo uvolněné se musí neprodleně upevnit, opravit, po případě odstranit.
§ 62.
Instalace topenišť.
(1) Místo, kde je instalováno topeniště, se musí vždy zajistit proti vzniku požáru tak, aby požár byl vyloučen i v mimořádných případech, jako při přetopení, vypadnutí žhavých uhlíků a pod. Proto je třeba, aby podlaha před každým topeništěm byla buď z nehořlavého materiálu nebo chráněna plechem, a to do vodorovné vzdálenosti od přikládacích a popelníkových dvířek u sporáků 60 cm, u pokojových kamen, alespoň 30 cm. Podlaha pod vlastním topeništěm musí být buď nespalná nebo chráněná dlažbou či plechem.
(2) Stěny ve vodorovné vzdálenosti menší než 30 cm od nejdále vyčnívajících částí výhřevných ploch kamen nebo od povrchových ploch kouřových trubek musí být z nehořlavých hmot. To platí také pro stropy, jejichž podhled je níže než 45 cm nad horním povrchem kouřových trub nebo topenišť, a střešní konstrukce, jejichž spodní část je nad nimi níže než 1 m. Při instalaci cukrářských pecí, varných kotlů, restauračních sporáků a jiných topenišť je nutno dbát, aby v jejich základech byla ohnivzdorná deska, tlustá aspoň 10 cm.
(3) Kouřové trubky, jimiž jsou topeniště v bytech i v provozovnách připojena na komín, musí být spolehlivě upevněny a náležitě zajištěny proti vypadávání jisker.
(4) Topeniště nebo jejich kouřové trubky se mohou opatřit jen takovým zařízením k regulaci tahu komína, které zajišťuje za všech okolností, bezpečně odvádění zplodin hoření z topeniště; v obytných a v podobných místnostech se smí užít v kouřovém hrdle kamen škrtících klapek nebo hradítek jen tak provedených, aby i při jejich uzavřené poloze zůstala volná aspoň 14 průtočného průřezu. Přitom musí tento zbývající volný průtočný průřez tvořit celek; a to v horní polovině průřezu kouřové trubky. V kouřových trubkách se smí zřídit klapka Jen, není-li zřízena v komínovém hrdle, a to za týchž podmínek. U kachlových kamen se reguluje hoření popelníkovými dvířkami. Zařízení k regulaci tahu přissáváním studeného vzduchu se nedoporučuje a nesmí se ho používat tam, kde na jeden společný komínový průduch je zapojeno více topenišť.
(5) Přenosné části vnitřního zařízení, pokud jsou celé nebo zčásti z hořlavých hmot (ze dřeva, z textilií a pod.) se nesmějí umístit blíže k topeništím, ke kouřovým troubám nebo uzavřeným otvorům do komína než ve vzdálenosti 60 cm. Jsou-li umístěny blíže, musí být zajištěny proti vznícení vložením nesnadno odstranitelných a nespalných mezistěn, s obou stran vzduchem volně přístupných.
(6) Veškerá topná zařízení se musí tak upravit, aby neobtěžovala svoje okolí vývinem kouře, popílkem nebo zápachem.
B. Komíny a topeniště pro ústřední vytápění a ohřívání užitkové vody.
Provedení komínů.
§ 63.
(1) Pro komíny topenišť pro ústřední vytápění a ohřívání užitkové vody, provedené ve zdech obytných a jiných budov, platí obdobně předpisy požárně bezpečnostní jako pro ostatní druhy komínů obytných budov, pokud v dalším není jinak uvedeno.
(2) Komíny mají být umístěny ve vnitřních zdech a pokud možno ve středu budovy. Není-li to z technických důvodů možné a je-li třeba komíny provést ve vnějších zdech budovy nebo přizděním k vnějším zdem, je třeba zdivo komínu chránit proti přílišnému ochlazování. Komíny mají vyúsťovat pokud možná nad nejvyšší hřeben střechy nebo aspoň tak vysoko, aby odchod spalin z komína a tím tah komínů nebyl nepříznivě ovlivněn vzdušnými proudy, způsobenými blízkostí částí budov nebo střechy. Přístup k hlavě komínu se musí zajistit obdobně jako u ostatních domovních komínů.
(3) Tloušťka komínového zdivá musí být taková, aby zajišťovala jeho stabilitu, jakož i dostatečnou ochranu protipožární. U komínů o světlém průřezu 2000 cm2 (asi 45 cm X 45 cm) a větším nesmí tloušťka zdivá z plných pálených cihel být menší než 30 cm. Může-li teplota spalin odcházejících z topenišť třeba i přechodně přestoupit teplotu 400°C), je třeba spodní část komínu nejméně do výšky 5 m vyzdít žárovzdornými hmotami. Vnitřek komínového zdivá se musí čistě vyspárovat, avšak nikoliv omítnout. Do komínového zdivá se nesmí vkládat potrubí ani jiná instalace, ani se nesmí jinak zeslabovat.
§ 64.
(1) Každý komínový průtah musí v celé své délce probíhat samostatně, beze změny svého světlého průřezu, pokud možno přímo nebo alespoň bez uhýbání ve větším úhlu než 30° od svislice. Zaústění topenišť a sopouchů do komína se musí provést bez ostrých hran a bez zúžení pod velikost světlého průřezu komína.
(2) Do komínů topenišť ústředního vytápění a ohřívání užitkové vody nesmí být připojeno topeniště jiného druhu a pro jiné účely. Na jeden komín smí být připojeno jenom tolik topenišť a o takovém výkonu, aby i při provozu pouze jediného, nejmenšího z připojených topenišť, nevznikaly tahové závady následkem nadbytečného světlého průřezu komína. Nelze-li to zamezit, je třeba provést větší počet samostatných komínů. Pro topeniště, která mají být v provozu i v létě (na př. pro ústřední ohřívání užitkové vody), má být zřízen pokud možná, zvláštní komín.
(3) Průřez komínů a jejich výška musí být stanoveny výpočtem tak, aby byl zaručen vývin tahu, potřebného pro dokonalé spalování a pro dosažení potřebného výkonů' připojených topenišť. Poměr velikosti stran světlého průřezu komína smí být nejvýše 2:3, ve výjimečných a zvláště odůvodněných případech 1:2.
(4) Každý komín se musí na svém úpatí opatřit přiměřeně velkým sběračem popílku a sazí, přístupným dobře pro jejich vybírání.
§ 65.
Provedení sopouchů.
(1) Vzájemná poloha kotelny a komínů má být taková, aby délka sopouchů od topenišť byla co nejkratší, aby bylo možné sopouchy správně a účelně provést a aby byla zajištěna možnost jejich náležitého čištění.
(2) Sopouchy je třeba chránit před přílišným ochlazováním a před vlhkostí. Při větší délce sopouchů se doporučuje provést je ve stoupání směrem ke komínům.
(3) Může-li teplota spalin odcházejících z topenišť třeba i přechodně přestoupit teplotu 400° C, je třeba sopouchy vyzdít žárovzdorným materiálem. Vnitřek zdivá sopouchů se musí čistě vyspárovat, avšak nikoliv omítnout.
(4) Sopouchy musí mít takový počet čisticích otvorů a tak umístěných, aby sopouch byl v celé délce dobře čistitelný. Velikost čisticích dvířek má být dostatečná, nejméně však 30 cm X 30 cm. Veškerá čisticí dvířka do sopouchů musí být z materiálu vzdorujícího ohni, dvojitá a nesmějí být umístěna v obytných prostorách budovy.
§ 66.
Kotelna.
(1) Kotelna má být umístěna v budově se zřetelem na nejúčelnější polohu a provedení komínů, na snadnou dopravu a montáž kotlů a strojového zařízení a na snadný dovoz paliva a odvoz popela. Má mít přiměřenou velikost půdorysné plochy a dostatečnou výšku.
(2) Kotelna má být dobře osvětlena, pokud je to technicky možné, též přímým denním světlem. Veškerá elektrická instalace v kotelně se musí provést podle příslušných předpisů ESČ.
(3) Kotelna musí být dostatečně větraná. U menších kotelen (asi do 2000 m3 prostoru vytápěných místností) postačí pouze přívod vzduchu, u větších kotelen je třeba zřídit též odvod vzduchu. Při přirozeném větrání má pro každých 500 m3 prostoru vytápěných místností činit světlý průřez ventilačních otvorů (kanálů) pro přívod vzduchu nejméně 1 dm2. Světlý průřez otvorů (kanálů) pro odvod vzduchu má při přirozeném větrání činit nejméně 1/3 světlého průřezu všech komínů bez náhradních komínů.
(4) Kotelna musí být připojena na kanalisaci. Není-li možné bezprostřední připojení, je nutno zřídit odpadní jímku s přečerpáváním ručním nebo u větších zařízení elektrickým čerpadlem do kanalisační sítě.
(5) Všechny dveře v kotelně (s výjimkou dveří vedoucích do skladiště paliva) s musí otevírat směrem ven z kotelny. Dveře vedoucí z kotelny do vnitřku obytné budovy musí být opatřeny samočinným zavíracím zařízením, aby bylo zabráněno vnikání plynu a výparů do budovy. Všechny dveře vedoucí z kotelny (i dveře do skladiště paliva) musí být provedeny jako protipožárně bezpečné. U velkých kotelen má být kromě dveří do vnitřku budovy zřízen ještě zvláštní východ z kotelny přímo na venek, a to poblíž stanoviště topičova.
(6) Podlaha kotelny se musí provést z nespalného materiálu, nejlépe betonová s cementovým potěrem a se spádem ke kanalisačním vpustím. V místech, kde se vybírá z kotlů žhavá škvára, má být podlaha alespoň do vzdálenosti 1 m chráněna před poškozením žáruvzdornými tvárnicemi.
(7) Zdi i strop kotelny musí být provedeny z plného nespalného materiálu o tloušťce nejméně 30 cm. Strop kotelny má být plynotěsný tak, aby bylo zabráněno pronikání plynu do vnitřku budovy, nebo má být opatřen alespoň nátěrem vodního skla.
Skladiště paliva.
§ 67.
(1) Skladiště paliva má být pokud možno bezprostředně u kotelny a tak situováno, aby umožňovalo snadné a rychlé zauhlování kotlů, jakož i zavážení paliva do skladiště.
(2) Velikost skladiště je nutno stanovit se zřetelem na uskladnění požadované zásoby paliva, která má činit nejméně 2 až 3 měsíční jeho spotřebu při průměrné venkovní teplotě v zimním období. Zásadně nemá však být půdorysná plocha skladiště paliva menší než půdorysná plocha kotelny. Při tom je nutno brát v úvahu výšku skládky a druh skladovaného paliva se zřetelem na nebezpečí samovznícení. Nutno pamatovat na možnost větrání a odvádění výparů, avšak tak, aby vzduch nebyl nikdy přiváděn dovnitř skládky paliva. Větrací otvory musí být těsně uzavíratelné.
(3) Skladiště paliva má být odděleno zdmi od kotelny, aby se zabránilo znečišťování kotelny. Pouze u malých kotelen je možné připustit uskladňování paliva přímo v kotelně ve vzdálenosti nejméně 114 m od kotle na vhodně ohrazeném místě tak, aby bylo znemožněno vznícení paliva při provozu kotlů.
(4) U velikých zařízení se doporučuje z důvodů požární ochrany, jakož i z důvodů provozní hospodárnosti zřídit místo jednoho společného skladiště na palivo dvě až tři oddělená a uzavíratelná skladiště zvláštní.
§ 68.
(1) Podlaha skladiště na palivo musí být z nespalného materiálu. Otvory pro zavážení paliva se mají upravit tak, aby prostor skladiště paliva se dal celý vyplnit bez většího přehazování paliva.
(2) Z důvodu zvýšeného drcení a otěru uhlí a zejména též z důvodu nebezpečí jeho samovznícení nemá výška násypu ve skladištích paliva přestoupit u tříděných paliv nad 10 mm zrnění, podle druhu, jakosti a vlhkosti paliv:
u hnědých uhlí a polokoksu2, nejvýše 3 m,u černých uhlí a koksu3, nejvýše 4 m.
(3) Otvory pro vhoz paliva musí být z materiálu vzdorujícího ohni s těsně přiléhajícími a uzavíratelnými dvířkami nebo poklopy.
(4) Skladiště paliva provedená jako uzavřené bunkry (zásobníky ) s horním zauhlováním a se spodní výpustí paliv musí být provedena celá ze železa nebo betonu, s těsně přiléhajícími poklopy nebo uzávěrkami pro zavážení a vypouštění paliva. Kromě toho musí být uzavřené bunkry na palivo opatřeny dostatečně velkými, těsně uzavíratelnými revisními otvory pro vstup do bunkrů a každý uzavřený bunkr má být opatřen jalovou výpustí, aby při samovznícení paliva se mohl obsah bunkru vyprázdnit, není-li o tuto možnost postaráno jinak.
§ 69.
Kotle.
(1) Každý kotel pro ústřední vytápění nebo ohříváni užitkové vody musí být před svým zaústěním do sopouchů opatřen kouřovým hradítkem nebo klapkou se zřetelným označením zavřené nebo otevřené jejich polohy (Z—O). Tato kouřová uzávěrka musí zajišťovat, aby i při její zcela uzavřené poloze neunikaly po odstavení kotle z provozu plyny do kotelny. Proto se musí kouřové hradítko opatřit ve své horní části otvorem nebo kouřová klapka vybráním, o světlém průřezu nejméně 10% průřezu otvoru, který uzavírá.
(2) Regulace tahu komína připouštěním vzduchu do sopouchu nebo komína není dovolena.
Oddíl 7.
Vytápění staveb.
A. Ústřední vytápění.
§ 70.
Všeobecná ustanovení.*)
(1) Ministerstvo stavebního průmyslu stanoví, jaké druhy staveb mohou býti vybaveny ústředním vytápěním, a v jakém přednostním pořadí budou stavby zásobeny potřebným materiálem. V budovách přízemních i patrových s méně než 16 bytovými nebo kancelářskými místnostmi se prozatím nedovoluje ústřední vytápění. V odůvodněných případech, kde je možné připojení na teplárnu, může ministerstvo stavebního průmyslu povolit výjimku.
(2) Projekty a výpis materiálu pro ústřední vytápění musí být vypracovány a podepsány odbornými projekčními závody. Navrhovatel ručí též za správnost a účelnost projektu kotelny, a správné dimensování komínů, přívodů vzduchu a ventilace za vhodnost otopné soustavy a kotlů pro ústřední vytápění s hlediska hospodaření teplem a určení nejvýhodnějšího druhu paliva, jakož i s hlediska provozních poměrů a konečně za zachování ustanovení o ústředním vytápění v této vyhlášce. Již při řešení stavebního návrhu musí pracovat projektant s navrhovatelem ústředního vytápění. Stropní trámy se musí pokud možno uspořádat tak, aby nepřekážely vedení. Při řešení rozvodu tepla se musí přihlížet k účelnému rozdělení pod A provozních a povětrnostních poměrů. Počet skupin nesmí být ani nadbytečný ani nedostatečný. Vhodnou stavební úpravou je třeba pamatovat na účelné soustředění místností speciálne vytápěných (v době prázdnin ve škole, v nočních hodinách v úřadech a pod.).
(3) Pro ústřední vytápění teplým vzduchem lze užít pouze takových soustav, které pracují s umělou cirkulací a filtrací vzduchu a v případě potřeby též s klimatisací vzduchu; nutno také zajistit, aby nebyl zviřován při provozu zbytečně prach, zejména v nemocnicích. Při teplovodních systémech v půdorysné rozsáhlých stavbách se musí navrhovat pro snížení vany, železa systémy s umělou cirkulací. Při stavbě kotelen je nutno použít pokud možno největších kotlových jednotek, ale vždy tak, aby to nebylo na újmu hospodárnosti provozu na jaře a na podzim.
(4) Pokud se použije nových vzorů otopných ploch, musí mít vhodnou stavební hloubku a malou spotřebu materiálu, musí být výrobně jednoduché a levné a po stránce tepelnětechnické musí být doporučeny Ústavem pro hospodárné využití paliv. Nátěry otopných těles hliníkovou barvou nebo jinými kovovými bronzy snižuje tepelný výkon a proto se nedoporučují.
(5) V kuchyních a prádelnách pro hromadné vaření a praní je nutno se postarat o náležité odsávání par a podle potřeby též o odmlžování vzduchu.
(6) Kde není možno zřídit ihned při. stavbě ústřední vytápěni, je třeba pamatovat v pronicích stropů na možnost dodatečného osazení potrubí, jakož i na stavební úpravu pro pozdější kotelnu, shozy uhlí a popelu a pod.; příslušná potrubí možno instalovat jen se zvláštním povolením ministerstva stavebního průmyslu. Komín pro ústřední vytápění se doporučuje vyzdít současně se stavbou.
§ 71.
Léčebné a ošetřovací ústavy.
Pro léčebné a ošetřovací ústavy lze použít veškerých hygienických systémů současné tepelné techniky, musí se však dbát pokud možno úspor na váze. Zvláště je nutné pečovat o možnost snadného čištění otopných ploch. Pro vytápění operačních a porodních sálů a místností, které musí být rychle použitelné, i. když není ústřední vytápění v provozu, je třeba pamatovat na plnou reservu náhradním zdrojem a na možnost rychlého vytápění parními nebo elektrickými otopnými tělesy, je-li normální vytápění teplovodní. V létě možno užít otopných těles teplovodních s parními a elektrickými topnými vložkami.
§ 72.
Školy, tělocvičny, divadelní sály a pod.
(1) Radiátory buďte pokud možno montovány k nejvíce ochlazované stěně. Normálně buď užito teplovodní vytápění se zvláštním přihlédnutím k účelnému dělení rozvodu a k regulaci; v zájmu úspory materiálu však není zásadních námitek, aby se výjimečně použilo parního vytápění. Rovněž není námitek proti vytápění teplovzdušnému, pokud to bude hospodárné.
(2) Tělocvičny, domy osvěty, divadelní sály, auly a jiné velké prostory, jichž se používá občasně, je třeba opatřit vytápěním teplovzdušným a není-li možné, teplovodním nebo parním.
§ 73.
Správní budovy.
Pro správní budovy je účelné vytápění teplovodními systémy. Pokud jsou v budovách byty a místnosti s delším, po př. nočním provozem (presidia, poradní sály, ústředny, vrátnice a pod.), musí se zapojit na samostatné, avšak nikoli nadbytečně dimensované větve.
§ 74.
Průmyslové závody.
(1) Pro vytápění provozních místností je třeba zpravidla používat nástěnných teplovzdušných vytápěcích souprav, žebrových trub nebo konvektorů, po případě i hladkých ploch. Buď používáno vytápěcích souprav parních, teplovodních nebo horkovodních. Vzhledem k nynějšímu nedostatku kotlů je třeba využít pro vytápění také kotlů, sloužících k jiným účelům (provozním), jakož i přebytků tepelné energie při výrobě nebo odpadového tepla (odpadových vod nebo plynů, pokud je v nich k disposici tepelná reserva). Tam, kde jde o vytápění budov s provozem v jiné době, než je provoz dílenský, doporučuje se ve vhodných případech použít akumulátorů tepla. Pro vytápění provozoven se zvýšeným požárním nebezpečím platí zvláštní předpisy.
(2) Skupiny bytových staveb pro zaměstnance průmyslových závodů, pokud je povoleno v nich zřídit ústřední vytápění, se připojují na kotelnu závodu, je-li to, účelné a hospodárné.
(3) Pro vytápění prozatímních ubytoven se doporučuje navrhnout zjednodušené parní systémy.
§ 75.
Obytné budovy.
(1) Jsou-li domy, v nichž se zřizuje ústřední vytápění, sdruženy (ve skupinách nebo bloku), musí být jejich vytápění soustředěno v jedné kotelně nebo pokud možno v nejmenším počtu společných kotelen tak, aby se dosáhlo co nejvhodnějšího řešení se zřetelem na hospodárnost provozu, potřebu stavebního a konstrukčního materiálu a investiční náklady. Buď dána přednost teplovodním systémům; kuchyňské prostory a koupelny je třeba vždy vytápět. Jako topné plochy se doporučují především radiátory, po případě jiná vhodné topná tělesa technicky odůvodněná.
(2) Při stavbách o více než 8 podlažích je třeba použít systémů, které snášejí vysoké provozní tlaky, nebo zřídit po výšce několik samostatných topných soustav téhož systému.
(3) O vybavení sídlišť ústředním vytápěním se rozhodne v každém případě zvlášť.
B. Kamna a sporáky pro lokální vytápění.
§ 76.
Všeobecná ustanovení.
(1) Pokud bude použito spotřebičů plynových nebo elektrických, jsou dovoleny jen typy značkované Plynárenským, vodárenským a zdravotně technickým svazem (PVS) nebo Elektrotechnickým svazem československým (ESČ).
(2) Pro lokální vytápění, pokud nebude stanoveno závazné značkování kamen, lze užít především těch typů kamen a sporáků, které byly přezkoušeny a doporučeny Ústavem pro hospodárné využití paliv.
(3) Velikost jednotlivých otopných těles je při tom třeba hospodárně a účelně stanovit tak, aby místnosti mohly být dostatečně vytápěny.*)
§ 77.
Kuchyně.
(1) V kterých oblastech se má používat plynových nebo elektrických sporáků, rozhodne v zájmu celostátního hospodaření energií a s přihlédnutím k výrobnímu plánu koordinační komise Československých energetických závodů.
(2) Sporáků vytápěných tuhými palivy (uhlím, koksem a pod.) se užije buď stolových nebo s vrškem (t. j. s troubami uloženými v nástavku převyšujícím rovinu plátů), a to buď železošamotových nebo keramických (kachlových).
(3) Kde to dovolují hospodářské důvody, je nutno v každé kuchyni pamatovat na možnost připojení plynového nebo alespoň elektrického vařidla. V elektrických kuchyních buď pamatováno na možnost vytápění kuchyně.
(4) V bytech, kde se používá plynového nebo elektrického sporáku a obytné místnosti se vytápějí plynem nebo elektřinou, musí být umožněno lokálně vytápět alespoň jednu obytnou místnost.
(5) Kombinace kuchyňského sporáku s kotlem pro ústřední vytápění se nedovoluje.
(6) V kuchyních závodních a restauračních se řeší vytápění v každém případě zvlášť.
§ 78.
Obytné místnosti.
(1) Pro obytné místnosti denně nebo často vytápěné pevnými palivy se opatří:
a) železošamotová kamna regulační, jednoduchá nebo stáložárná, a to o výhřevné ploše 0,8 až 1,2 m2 pro otop jedné, po příp. současně více místností zpravidla až do celkového obsahu 120 m3 nebo o výhřevné ploše 1,2 až 1,6 m2 pro současný otop dvou nebo tří místností (otevřenými dveřmi nebo kamny vestavěnými do dělících příček),
b) kachlová přenosná násypná nebo stáložárná kamna,
c) kachlová kamna na nožkách, stavěná na místě.
(2) V ložnicích pro zvýšení bezpečnosti se použije kachlových (akumulačních) kamen, v nichž se ukončí topení před spánkem.
(3) Otop plynem nebo elektrickými akumulačními kamny možno připustit jen tam, kde to dovolí energetické poměry. Při vytápění plynem je nutno se postarat o náležité odvedení spalin.
(4) Obytné místnosti vytápěné nepravidelně a po krátkou dobu se opatří železošamotovými kamny o výhřevné ploše 0,7 až 1,2 m2, při čemž se k úspoře paliva doporučuje použít svislých kouřových trubek o délce alespoň 1 m nebo kamnového nástavce. Tato kamna jsou vhodná i pro výpomoc při velkých mrazech tam, kde se jinak vytápí kamny v sousední místnosti.
§ 79.
Koupelny.
Pro koupelny se doporučují plynové průtokové ohřívače vody nebo elektrické zásobníky přiměřeného výkonu podle plánu koordinační komise Československých energetických závodů. Při vytápění plynem je nutno se postarat o náležité odvedení spalin. Pokud se použije uhelných lázeňských kamen, buďte provedena tak, aby topeniště bylo těsně uzaviratelné (s pevným dnem pod popelníkem).
§ 80.
Jiné místnosti.
Pro kancelářské místnosti se hodí topidla obdobná jako v obytných místnostech. Pro speciální stavby, pokud nejsou vytápěny ústředně, buď použito topidel vhodné konstrukce a výkonnosti.
Oddlí 8.
Instalační předměty a zařízení.
§ 81.
Instalační předměty.*)
(1) Kuchyňský dřez se provede ocelový smaltovaný, jednodílný nebo dvoudílný s nesmaltovanou hranou a se snímatelným nebo odklápěcím rámem z tvrdého dřeva a s odkládací plochou; v kuchyních pro hromadné stravování se opatří zachycovačem odpadků. Odpad syfonu musí mít průměr 40 mm, nástěnná baterie (pro teplou a studenou vodu) průměr 13 mm a otočné rameno. Dokud nebudou závazné normy ČSN 91 4210 a 91 4214 a dokud nebudou normalisované typy vyráběny, možno použiti běžně vyráběných typů, na př. Sfinx 47 cm X 47 cm.
(2) Vana pro koupelnu v bytech je buď rozměrů 1550 mm X 680 mm, po případě 1650 mm X 760 mm, má-li být obložena, nebo velikosti 1600 mm X 760 mm, stojí-li volně na nohách. Pro jiné účely, zejména v nemocnicích, možno použít vany ostatních velikostí podle normy ČSN 91 4112 nebo 91 4110. Průměr odpadního syfonu i otvoru ve vaně je 50 mm. Syfon buď pro snadné čištění lehce přístupný. Vana musí být vodivě spojena s odpadem.
(3) Umyvadlo v koupelně se použije ze zdravotní keramiky, bez zadní stěny, jako vzor č. 644 katalogu Spojených keramických závodů, národní podnik v Teplicích, dř. Dittmar Urbach (dále jen katalog) o velikosti 650 mm X 450 mm, odsazené od zdi alespoň 3 cm. Odpad syfonu buď nejméně o průměru 32 mm a přepad (i v otvorech přepadových) stejného průřezu jako výtokový otvor z mísy. Umyvadlo se vybaví nástěnnou baterií o průměru 13 mm s otočným ramenem, umístěnou mimo rovinu souměrnosti umyvadla a pokud možno společnou i pro vanu. Nebude-li k umyvadlu zavedena teplá voda, použije se výtokového ventilu rovněž mimostředně umístěného o průměru 13 mm s otočným ramenem nebo výjimečně stojánkového ventilu. Pro léčebné a ošetřovací ústavy, školy, průmyslové a jiné účelové stavby se použije jiných vhodných běžně vyráběných typů. Použije-li se umývátek, volí se jako vzor č. 229, 239 nebo 106 katalogu.
(4) Pro záchody se použije splachovacích nádržek, a jenom kde je to nezbytně nutné, tlakových splachovačů. Při splachovacích nádržkách se použije mis ze zdravotní keramiky vzoru Panama č. 150 až 150f katalogu nebo vzoru Baltik č. 160 až 160d katalogu nebo vzorů podobných. Při tlakových splachovačích se použije mísy vzor č. 9100 b, c, d, e nebo í katalogu nebo podobného vzoru. Je-li kloset v koupelně, musí se použít sedátka s víkem. V záchodech, kde není zavedena voda, se použije klapkových mis.
(5) Bidet se zvolí vzoru č. 9089 katalogu nebo podobného vzoru.
(6) Dětské klosety do nemocnic, škol a jeslí se zvolí jako typ č. 156 katalogu.
(7) Dětské vany jsou ocelové, smaltované, délky 800 až 1000 mm nebo ze zdravotní keramiky jako vzor č. 306 nebo 307 katalogu.
§ 82.
Armatury.*)
V každém bytě buď alespoň jeden výtok upraven tak, aby bylo lze bez použití nástrojů nasadit hadici 13 mm světlého průměru se šroubením.
§ 83.
Kanalisační potrubí.
(1) U přízemních a jednopatrových budov se zakazuje užívat litinových trub odpadních. Kanalisační potrubí vodorovně musí být z kameniny, svislé z kameniny nebo z osinkocementových asfaltovaných trub. Toto omezení se nevztahuje na svislé potrubí pro stavby zdravotní a telekomunikační.
(2) Kameninových trub se použije ve stavebních délkách 609—1000 mm. Jako svislého kanalisačního potrubí se smí užít kameniny jen pro budovy nejvýše o dvou podlažích. Jako součást těsnění se použije konopných dehtovaných provazců a těsnění se zalije asfaltem. Ležaté kameninové potrubí musí mít dostatečné krytí. Pro kameninové dvorní vpustě se použije plzeňského normálu Ø 300 mm.
(3) Osinkocementových trub, těsněných konopným provazcem a zalitých asfaltem se použije pro celé svislé kanalisační potrubí u budov nejvýše o dvou podlažích, u budov vyšších jen pro odvětrávací potrubí.
(4) Při domovní kanalisaci zapojené do uliční stoky lze do jednoho svislého odpadového potrubí zapojit odpady od klosetových mis, van, umyvadel, kuchyňských dřezů a vpustí pro odvodnění dlažeb. U všech odvodňovaných předmětů kromě záchodové mísy se musí v tomto případě použít hluboké vodní uzávěrky (asi 80 mm) a musí být postaráno o řádné odvětrávání. Délka připojovacího potrubí od odpadního potrubí musí být co nejkratší.
(5) Olověných trub se použije v nejkratších délkách a jen tam, kde je toho nevyhnutelně třeba. Musí se náležitě chránit proti vlivu stavebnin.
(6) pro zavěšená potrubí a pro připojení jednotlivých odvodňovacích předmětů do odpadního potrubí (svislého) je možno použít litiny.
(7) V odůvodněných případech může stavební úřad povolit výjimku z ustanovení odstavců 1 až 6.
§ 84.
Vodovodní potrubí.
(1) Potrubí ležaté i stoupací se může provést z trub ocelových asfaltovaných, jutovaných nebo litinových tlakových s klínovým těsněním a při volné montáži se může použít i trub se spojením přírubovým. Pozinkovaných trub se smí použít jen ve výjimečných případech, po případě se souhlasem místní vodárny. Náhradních hmot lze použít, pokud jsou schváleny ministerstvem stavebního průmyslu. Stoupací potrubí se provede tak, aby jeho výměna při proděravění byla snadná.
(2) V obytných domech nejvýše o čtyřech podlažích nad terénem se vyvede stoupačka, která je nejblíže u vchodu na půdu, o průměru nejméně 25 mm (1“) nad úroveň půdy a opatří se ventilem se šroubením pro hadicovou spojku a odvodněním zámrzné části. V obytných domech o více než čtyřech podlažích nad terénem se provede nebo alespoň navrhne a stavebně připraví provedení zvláštní samostatné požární stoupačky v prostoru schodiště.
(3) Uzavírací ventily se osazují na hlavní vedení, na spodním konci svislých stoupaček v přístupném místě a v bytech u všech ohřívačů a splachovačů. Při soustředěné instalaci se, doporučuje použít jednoho uzavíracího ventilu pro celý byt na místě jednotlivých uzavíracích ventilů pro jednotlivé spotřebiče.
§ 85.
Příprava a rozvod teplé vody.
(1) Při stavbách obytných domů o více bytech je přípustná ústřední příprava teplé vody a její rozvedení do bytů. V domech o menším počtu bytů se doporučuje opatřit teplou vodu stejně anebo v každém bytě plynovým průtokovým automatem nebo elektrickým zásobníkem. V rodinných domcích se opatří teplá voda plynovým průtokovým automatem nebo elektrickým zásobníkem.
(2) Není-li zamýšleno rozvádět teplou vodu, zřídí se koupelna s normálními uhelnými lázeňskými kamny 12“; přívodní potrubí musí mít průměr 13 mm. Při řešení koupelny a prádelny v jedné místnosti se použijí místo lázeňských uhelných kamen kamna „Brutar“, a je-li k disposici studená tlaková voda k těmto kamnům, speciální ejektorová míchací baterie.
§ 86.
Plynové spotřebiče a instalace.*)
(1) V obytných stavbách se smí používat jen plynových spotřebičů značkovaných Plynárenským, vodárenským a zdravotně technickým svazem.**)
(2) V místech, kde nejsou podmínky energetické dobře známy, nutno si před zavedením instalace pro plyn vyžádat posudek koordinační komise Československých energetických závodů, národního podniku.
(3) Domovní instalace se zřídí s použitím černých ocelových trubek.
(4) Do komínů pro odvádění spalin plynových spotřebičů se nesmějí společně zaúsťovat jiná topeniště.
§ 87.
Elektrické instalace.***)
Při zařizování elektrických instalací je třeba dbát největší možné úspory barevných kovů a jiných instalačních potřeb. Smí se použiti jen hmot vyhovujících vyhlášce ministerstva průmyslu č. 340/1945 Ú. l. I., o povinné kontrole a zkoušení elektrických výrobků, ve znění vyhlášek ji měnících nebo doplňujících.
Oddíl 9.
Navrhování obytných staveb.
Základní ustanovení.
§ 88.
(1) Podle rozsahu bytové plochy jsou stanoveny tyto základní skupiny bytů:
a) garsoniéra (zásadně pro jednoho svobodného) buď s nejnutnějším příslušenstvím do 30 m2, po případě méně, je-li příslušenství společné, anebo s nejnutnějším příslušenstvím do 48 m2, je-li o jednu místnost více,
b) byt o jedné místnosti s kuchyní a příslušenstvím do 65 m2,
c) obývací místnost, 1 ložnice, kuchyň a příslušenství do 80 m2,
d) obývací místnost, 2 ložnice, kuchyň a příslušenství do 95 m2,
e) obývací místnost, 2 ložnice, pracovna, kuchyň a příslušenství do 110 m2.
V rozsahu stanovených bytových ploch je přípustno i jiné rozdělení, avšak uvedené výměry se nemají zpravidla překročit o více než 5%.
(2) Do plošné výměry, stanovené v odstavci 1, se započítává celá zastavěná plocha bytu (na př. s arkýřem a s omezujícími zdmi) a poměrný díl schodiště a společných komunikací v obytných podlažích.
(3) Byt v domech o třech a více podlažích má být umístěn zásadně v jednom podlaží. V rodinných domcích může být umístěn byt ve dvou podlažích, na př. v přízemí a zčásti v podkroví nebo v přízemí a v prvním patře.
§ 89.
(1) Při zastavování stavebních mezer je třeba se přizpůsobit dosavadnímu vyhovujícímu zastavění, zejména pokud jde o výšku stavby k hlavní římse.
(2) Zakazuje se zřizovat byty, u nichž je podlaha v některé obytné místnosti níže než 30 cm nad povrchem přilehlého chodníku, dvora, zahrady nebo okolního terénu. Přístup do obytné místnosti v podkroví musí být oddělen od vstupu do ostatního půdního prostoru.
(3) K severu se má umístit jen příslušenství a z obytných místností nejvýše jídelní kout obývací místnosti nebo ložnice rodičů, má-li byt aspoň 2 ložnice.
(4) Větrání bytů nutno zabezpečit buď orientací bytu ke dvěma světovým stranám (t. j. buď ke dvěma protilehlým průčelím nebo v rohové poloze), anebo vhodným větracím zařízením. Nevylučuje se však řešení více bytů v jednom podlaží, zvláště vede-li k hospodárné disposici.
(5) Byt pro domovníka má být o 2 místnostech (pokoj s kuchyní a s příslušenstvím podle povahy domu), způsobilý k řádnému a zdravému užívání a položený pokud možno blízko domovních dveří.
§ 90.
(1) Výměra jednotlivých místností nesmí být menší než tyto plochy:
a) obytný pokoj — 18 m2, jedna ložnice — 14 m2, druhá ložnice — 10 m2,
b) kuchyně s jídelním stolem — 12 m2; pracovní kuchyně 6 m2, kuchyňský kout 4 m2, jsou-li vybaveny elektřinou nebo plynem.
(2) Při návrhu vnitřní disposice bytu nutno velmi bedlivě dbát řádné provozní souvislosti, snadného udržování bytu a nezávadného používání příslušenství.
§ 91.
Pro navrhování jednotlivých obytných, místností a příslušenství platí tyto zásady:
1. Půdorysné rozměry vnitřního vybavení bytu předpokládají:
a) jídelní stůl 60 cm X 85 cm (židle zaujímají 45 cm šířky), křesla 55 cm X 60 cm,
b) pracovní plocha v kuchyni (ve výši 86 cm nad podlahou nebo dlažbou kuchyně) nejméně 60 cm X 120 cm, dřez 60 cm X 50 cm bez odkládací plochy, při čemž horní hrana dřezu má být ve výši 86 cm nad podlahou nebo dlažbou kuchyně a odkapní plocha má být nalevo od dřezu, plocha pro kuchyňské nářadí rodiny 60 cm X 120 cm,
c) skříně hloubky 60 cm a šířky 60 cm nebo jejího násobku; žádá-li to půdorysná disposice bytu, lze počítat s šířkou v násobku 50 cm (při tom třeba předpokládat pro dospělou osobu nutnou plochu pro skříň na šaty a prádlo celkem 60 cm X 120 cm a pro knihovnu 60 cm X 60 cm),
d) lůžka pro dospělé osoby a gauče 90 cm X 205 cm, pomocné odkládací plochy k lůžkům, po případě noční stolky 45 cm X 45 cm, dětské postýlky 70 cm X 140 cm.
2. Rozměry topidel se řídí podle současné výroby.
3. Ložnice mají mít každá zvláštní přístup. Jsou-li dvě vedle sebe, mohou být spojeny dveřmi.
4. Pracovní kuchyně má mít nejméně 2 m šířky. Kuchyně nebo kuchyňský kout musí být vždy přímo osvětleny a větrány. Disposičním řešením se má co nejvíce usnadnit provoz v kuchyni.
5. Lázeň má být pokud možno situována mezi vytápěnými místnostmi a musí být tak dimensována, aby v ní bylo možno umístit vanu rozměru alespoň 68 cm X 155 cm (kromě obložení) se sprchou, umyvadlo, jež nemá být docela v rohu, plynový nebo elektrický ohřívač s topným zařízením, koupelnová kamna, stoličku a věšák. U garsoniér stačí po případě sprchové zařízení s odpadem v podlaze, umyvadlo, ohřívač, stolička, věšák, po případě záchodová mísa.
6. Záchod má být samostatně přístupný, zpravidla z předsíně; u bytu menší půdorysné plochy než 70 m2 může být umístěn v lázni, pokud je přímo větraná.
7. Spíž je přístupná z předsíně nebo z kuchyně; zřizuje se v chladné poloze, co nejdéle od komínového tělesa a plynových odkuřovačů.
8. Komora má velikost zpravidla 1,5—2 m2 a její rozměry nemají v obou směrech přesahovat 1,5 m. Má být umístěna pokud možno u kuchyňské části bytu nebo u předsíně. Lze ji nahradit vestavěnou skříní, při níž třeba pamatovat na dobré odvětrávání.
9. Úkolem šatny je aspoň částečně uvolnit prostor ložnic od skříní.
§ 92.
(1) Pokud jde o světlou výšku, doporučují se tyto rozměry: pro obytnou, místnost v normálním podlaží nejméně 2,50 m, v podkroví nejméně 2,30 m (měřeno svisle na nejnižší stěně) a pro sklep 2,10 m, po případě 2,40 m tam, kde je ústřední vytápění.
(2) Průchozí šířka ramene schodiště (t. j. u dvojramenného schodiště volná šířka ramene mezi zábradlím a stěnou, zvětšená o 5 cm) u nájemních domů nejvýše o 4 podlažích nad zemí (přízemí a 3 patra) je nejméně 120 cm; u vyšších domů je přiměřeně větší, šířku podest je třeba zvětšit pro snazší dopravu nábytku.
(3) U rodinných domků budiž schodiště pokud možno bez kosých stupňů, přímočaré, jednoramenné nebo dvouramenné a o světlé šířce nejméně 85 cm. Při návrhu schodiště je nutno vždy pamatovat na možnost stěhování nábytku.
(4) Ustanovení odstavců 2 a 3 neplatí pro komunikace) které neslouží pravidelnému provozu v domě. Užije-li se výstupných žebříků na půdu, musí být řádně upevněny a opatřeny záchytným madlem.
(5) U rodinných domků buď pamatováno na zádveří vždy aspoň na, severní a západní straně a vůbec tam, kde jde o vyšší polohu (nad 400 m n. m.) anebo o polohu nechráněnou nebo vystavenou vlivům povětrnostním.
§ 93.
Osvětlení a větrání.
(1) Obytné místnosti mají mít dostatečné (t. zv. střední) osvětleni, t. j. poměr plochy oken k podlahové ploše zpravidla 1 : 6 až 1 : 8 za předpokladu dostatečného volného prostoru před okny; v úzkých tmavých ulicích u vysokého a hustého zastavění nebo s překážkami před okny (na př. stromy) nebo při parapetu a nadpraží, volených nepříznivě pro osvětlení, má být osvětlení přiměřeně větší (1 : 4 až 1 : 5).
(2) Je nutno pamatovat na řádné větrání, zejména v kuchyních při plynových spotřebičích.
(3) U záchodů buď postaráno o řádné větrání přímé nebo svislým ventilačním tahem za předpokladu, že každý kloset má svůj ventilační tah se zabezpečenou účinností. Nesplachovací záchod musí být přímo osvětlen a větrán a při tom oddělen od bytu přímo větranou předsíňkou. Doporučuje se užít v něm klapkové mísy s nejmenším nutným množstvím vody pro spláchnutí.
(4) Lázeň musí být větrána buď přímo, anebo nepřímo průduchem nebo svislým ventilačním tahem dostatečného průřezu a dostatečné tepelné isolace, a to zvlášť pro každou lázeň. Ohřívá-li se voda nebo vytápí se plynem, nutno odvádět spaliny samostatným komínovým tahem. V malých koupelnách, vytápěných plynem, má být postaráno o přívod vzduchu.
(5) Špíž má být zpravidla větrána přímo; postačí ventilační otvory při podlaze a stropu.
(6) Zřizování šachtových světlíků pro osvětlení obytných místností nebo kuchyní se zakazuje. Výjimečně lze je zřídit jen, kde to vyžaduje hloubka sousední budovy, a to pro osvětlení podřadných prostorů.
§ 94.
Instalace.
(1) Instalační zařízení pro kloset, lázeň a kuchyňský dřez (po případě vylévku) buďte co nejvíce soustředěna, a to nejen v jednotlivém podlaží, nýbrž i v podlažích nad sebou. Plynové potrubí se musí vést podle příslušných předpisů; zejména se nesmí vést volně uzavřenými vzduchovými prostory.
(2) Potrubí vodovodní a vodovodní zařizovací předměty se smějí umisťovat na vnějších zdech jen zcela výjimečně a musí být dostatečně isolovány tepelně.
§ 95.
Tepelné a zvukové isolace.
(1) Zásadně se nemají zřizovat u bytů, na chodbách a schodištích, pokud se vytápějí, jednoduchá okna v obvodových zdech. Nutno se také vystříhat zbytečné členitosti obvodových zdí a nadměrné výměry okenních ploch. Také k akumulaci tepla je třeba přihlížet.
(2) Stropy a podlahy mají mít součinitel prostupu „k“ nejvýše 1,00 kcal/m2hod.°C; to platí i pro ploché střechy obytných budov bez půdního prostoru.
(3) Z důvodů tepelné hospodárnosti se doporučuje užívat u obytných místností takových konstrukcí oken, jejichž součinitel prostupu tepla „k“ je menší než 3,8 kcal/m2. hod.° C.
(4) Průzvučnost konstrukcí mezi obytnými místnostmi dvou bytů má být nejvýše taková, jako oboustranně omítnuté příčky z plných pálených cihel na maltu vápennou, jednu cihlu tlusté (29 cm).
(5) Je-li venkovní prostor hlučný (na př. rušná dopravní ulice o hlasitosti hluku nejméně 80 fonů) průzvučnost venkovní stěny obytných místností nemá být větší než zdi z plných pálených cihel na maltu vápennou, oboustranně omítnuté, půldruhé cihly tlusté (44 cm);. okna mají býti dvojitá (nebo se sdruženými křídly), velmi dobře těsnící.
§ 96.
Vytápění bytu.
(1) Zpravidla je třeba počítat s lokálním vytápěním. Kde lze už nyní vybavit byty ústředním vytápěním, nutno pamatovat v každé bytové jednotce alespoň na jeden komín k umožnění lokálního vytápění v nutných případech.
(2) Kde nelze vybavit byty ústředním vytápěním, má být počítáno s možností pozdější instalace ústředního vytápění.
(3) Při lokálním vytápění buď počítáno s vytápěním zpravidla každé obytné místnosti, dále kuchyně (ať pracovní nebo kuchyňského koutu) a lázně, není-li možno je přitápěti plynem nebo elektřinou. Plynová kamna se musí opatřit úpravám i pro odvádění spalin podle platných předpisů. V disposici nutno pamatovat na to, aby se soustředěním komínových těles zmenšil jejich počet.
Ostatní zařízení.
§ 97.
Je-li v obci zařízena kanalisace, musí se na ni připojit každý stavební celek (dům, řada, skupina). Výjimky se dovolí jen ve zvláště odůvodněných případech. Jsou-li na kanalisaci připojeny podzemní prostory, musí se zamezit vnikání vzduté vody. Odpadové trouby okapové se musí připojit k domovní kanalisaci. Všechny vpustě a odpady kromě střešních se musí opatřit vodní uzávěrkou. Čisticí a revisní šachty musí mít neprodyšné příklopy.
§ 98.
(1) Ke každému bytu se doporučuje zřídit přiměřený sklepní prostor. V každé novostavbě, u níž jsou splněny podmínky platné pro zřizování úkrytů, musí být plánován a zřízen úkryt. Ve vhodných budovách (zejména veřejných) nutno pamatovat na zřizování veřejných úkrytů, záchranných stanic a pod. Potřebné informace sdělí příslušné krajské nebo okresní velitelství požární ochrany.
(2) V každém stavebním celku se má zřídit prádelna řádně větraná s možností dobrého strojního vybavení; zároveň má být vyřešeno sušení' prádla. Při stavbě skupiny domů se doporučuje zřídit ústřední prádelnu a sušárnu, jsou-li dány podmínky pro její dobrý provoz. Je třeba pamatovat na nutné přípojky zdrojů energie, zvláště na zatrubkování přívodu elektrického proudu.
(3) U domů o více bytech, kde není výtah, je nutno zřídit zvláštní větranou místnost pro uskladnění dětských kočárků, jízdních kol a pod., a to v přízemí při vestibulu nebo v suterénu. U rodinných domků je pamatovat na místo pro kočárek v předsíni.
(4) Nutno pamatovat na vhodné umístění nádob na popel a sběr odpadků a na účelnou dopravu jich od místa uskladnění na chodník.
(5) V každém domě o více než čtyřech podlažích (t. j. o přízemí a více než 3 patrech) bud’ pamatováno na osobní výtah nejmenší nosnosti 300 kg, a to i tehdy, nebude-li možno výtah zřídit ihned.
§ 99.
(1) V nájemních domech se doporučuje zřídit telefon domácí a pokud možno také poštovní, umístěný ve vestibulu domu a přístupný všem nájemníkům. Vždy buď umožněna snadná dodatečná instalace telefonního vedení. V dohodě s Československou státní poštou, n. p., je nutno pamatovat u vhodných objektů na zřizování výklenků přístupných s ulice pro umístění veřejných telefonních mincovních automatů. Doporučuje se zřídit společnou antenu.*)
(2) V každém nájemním domě buď zřízen blok schránek na dopisy, jednotně umístěný v přízemí budovy (ve vestibulu, po případě v průjezdu nebo prostoru schodiště), u rodinných nebo jednotlivých (isolovaných) domů s oplocením se mohou schránky umístit u vchodu v oplocení.**)
(3) Měřidla, t. j. elektroměry a plynoměry, buďte umístěna tak, aby bylo možno odečíst stav spotřeby přímo z chodby nebo se schodiště.
§ 100.
Garáže.
(1) Zřizovat samostatné garáže ve dvorech činžovních domů je dovoleno jen tehdy, pokud je to přípustné podle zastavovacího plánu. Zřízením garáže nesmí být ohrožené užívání dvora pro účely domovní; garáž buď vzdálena nejméně 5 m od domovní zdi, opatřené okny nebo dveřmi.
(2) Zřizovat garáže v suterénu nebo v přízemi domu v traktu uličním nebo dvorním je možné, je-li postaráno o ohnivzdorné odděleni prostor garážových od ostatních místností obytných nebo obchodních. Je však zakázáno zřizovat garáže v průjezdech, do kterých ústí zároveň komunikace domavní. Garáže u rodinných, domků a v předzahrádkách je možno navrhovat, jen jde-li o ukládání osobních vozů obyvatel domu
(3) Nejsou-li garáže v místech nezastavěných, smějí se jejich stěny, strop i podlaha navrhovat jen z materiálu ohnivzdorného. Za místa nezastavěná se pokládají prostory ohražené, jež. jsou buď úplně nebo zčásti volné (bez staveb), a kde činí vzdálenost navrhované garáže od nejbližšího objektu stavebního alespoň 25 m.
(4) Garáže navrhované v nezastavěných místech mohou mít stěny i stropy neohnivzdorné. Neohnivzdorné garáže v těchto místech se však nesmějí zřizovat ve větším rozsahu, nýbrž může jít jen o jednotlivé garáže, které mohou pojmout nejvýše čtyři vozy.
(5) Nepřipouští se zastavovat proluky mezi sousedními stavbami přístavky nebo garážemi.
§ 101.
Ploty
Ploty musí být nízké, i v uzavřených prostorách průhledné a lehké: je třeba je navrhnout se zřetelem k rázu okolí.
Část III.
Stavební řízení.
§ 102.
Návrh na zahájení stavebního řízení.
(1) Jde-li o novostavbu, přístavbu, nástavbu, stavební změnu nebo udržovací práce (s výjimkami podle odstavců 2 a 3), předloží stavebník stavebnímu úřadu dvojmo stavební projekt, doklad, jímž stavba byla zařazena do jednotného hospodářského plánu nebo stavební projekt zařazen do plánu projekčních prací, a podle možnosti vyjádření místního národního výboru, není-li stavebním úřadem, a ostatních účastníků řízení. Zároveň uvede, zda je vlastníkem stavebního pozemku nebo má oprávnění podle práva stavby nebo žádá o vyvlastnění.
(2) Jde-li o opravu nebo barvení fasády anebo změnu druhu nebo barvy krytiny beze změn v konstrukci krovu, je vlastník povinen ohlásit to stavebnímu úřadu nejpozději 8 dnů před počátkem prací.
(3) Ostatní drobné udržovací práce není třeba hlásit. U staveb památkově nebo jinak významných anebo z jiných důležitých důvodů však může stavební úřad stanovit, že určité drobné udržovací práce lze provést jen s jeho předchozím souhlasem.
§ 103.
Stavební projekt.
(1) Stavební projekt obsahuje
1. kopii výkresu zastavovacího plánu, a není-li tohoto plánu, kopii popisné mapy, znázorňující stavební pozemek a jeho okolí v rozsahu potřebném pro posouzení projektu s vyznačením půdorysu zamýšlené stavby a úpravy nezastavěné části stavebního pozemku, světových stran a po případě ochranných pásem a doplněnou jmény a adresami vlastníků sousedních nemovitostí, jakož i výpočtem plochy celého stavebního pozemku a plochy zastavěné,
2. stavební výkresy (výsledné výkresy podle norem ČSN 1571 a 1572-1950 (v měřítku 1 : 100 nebo 1 : 50 a v provedení podle normy ČSN 1104-1933 (pokud ministerstvo stavebního průmyslu nepovolí odchylku) s vyznačením napojení na veřejná zařízeni; u obytných staveb ( s výjimkou staveb typisovaných) je třeba zakreslit veškerý nábytek a vybavení pro normální podlaží do zvláštního disposičního výkresu půdorysu v měřítku 1 : 50,
3. stavební výkresy zvláštních konstrukcí v měřítku 1:50 nebo větším,
4. statické výpočty všech závažných konstrukcí,
5. technický popis stavby (i úpravy nezastavěné části stavebního pozemku) a podle potřeby rozbory provozní funkce.
(2) Stavební úřad může podle potřeby požadovat doplnění stavebního projektu
1. náčrtem nebo průsvitkou k mapě v měřítku 1 : 25.000 nebo 1 : 75.000 se zakreslením situace stavby podle projektu.
2. podle povahy stavby (s výjimkou staveb obytných) dalšími doklady o přívozu v ní,
3. v závažných případech (zvláště jsou-li dotčeny zájmy památkové) výkres průčelí sousedních nebo protějších staveb v rozsahu potřebném pro úplné architektonické posouzení zamýšlené stavby, a to po případě s fotografiemi nebo modelem, nebo
4. fotografickými, po případě jinými snímky, se zakreslením zamýšlené úpravy nebo modelem, jde-li o přístavbu, nástavbu nebo stavební změnu památkově nebo jinak významné stavby.
(3) Jde-li o obytné stavby téhož stavebníka, řazené ve skupinovém zastavění, na rovném terénu a s použitím téhož závazného typu staveb, postačí předložit stavební projekt jen pro jednu stavbu ze skupiny a ostatní stavby jen vyznačit v kopii zastavovacího plánu nebo popisné mapy. Stavební úřad může požadovat předložení pohledu na celou skupinu staveb v měřítku 1 : 200.
(4) Stavební projekt podepíší stavebník, projektant a stavební podnik pověřený provedením stavby, po případě krajský národní výbor, pokud je to stanoveno zvláštními předpisy.
Přezkoumáni stavebního projektu.
§ 104.
(1) Stavební úřad přezkoumá
1. zda zamýšlená stavba
a) je přípustná s hlediska jednotného hospodářského plánu,
b) je ve shodě s územním a zastavovacím plánem; není-li těchto plánů, zda vyhovuje podmínkám stanoveným při určování stavebního obvodu nebo pro stavby přípustné mimo stavební obvod,
c) je v příslušném stavebním obvodu nebo jde o stavbu přípustnou mimo tento obvod a v tomto případě zda není v ochranném pásmu nebo v území stavební uzávěry,
2. zda stavební projekt
a) je úplný, byl vypracován na podkladě předem zjištěných poměrů základové půdy,
b) byl vypracován na podkladě stanovených typů, závazných hospodářských a technických norem a ostatních stavebních předpisů, po případě zda byla povolena výjimka a bylo vyhověno podmínkám stanoveným při jejím udělení,
c) navrhuje použití nových stavebnin nebo nových stavebních způsobů a zda tyto stavebniny nebo stavební způsoby byly povoleny podle příslušných předpisů a
d) vyhovuje požadavkům účelnosti a hospodárnosti, zejména požadavku nejvyšší úspory stavebnin, kterých je nedostatek, dále požadavkům bezpečnosti statické a požární, zájmům obrany vlasti, zájmům zdravotním a požadavkům výtvarným i zájmům ochrany památek, přírody a krajiny,
3. zda a kteří účastníci řízení podali vyjádření a zda jejich námitky jsou odůvodněny s hlediska příslušných předpisů.
(2) Pokud jde o statickou bezpečnost, je stavební úřad povinen přezkoumat vhodnost volby stavebnin a druhu konstrukce, přiměřenost předpokládaných užitých zatížení, jakož i přípustnost prokázaných dovolených namáhání a měr bezpečnosti; podrobně přezkoumávat statický výpočet a detailní konstruktivní výkresy je povinen, jen není-li u projektanta zřízena vnitropodniková kontrola.
(3) Stavební úřad není povinen přezkoumávat stavební projekt s hlediska, s něhož již přezkoumal projekt vyšší stavební úřad nebo které je dáno závazným typem.
§ 105.
(1) Stavební řízení je podle možnosti spojovat s řízením o zboření stavby, o vyvlastnění stavebního pozemku, s projednáním napojení stavby na vodovod a kanalisaci, po případě s řízením živnostenskoprávním nebo vodoprávním a pod.
(2) V rozhodnutí, jehož součástí je stavební projekt, uvede stavební úřad zejména
1. přesné označení stavebníka, stavby a stavebního pozemku.
2. označení projednaného stavebního projektu (projektant, datum vyhotovení a součásti projektu),
3. podmínky pro provedení stavby a po případě změny nebo doplňky stavebního projektu,
4. údaje o zařazení stavby do jednotného hospodářského plánu a
5. rozhodnutí o námitkách účastníků řízení a záznam o jejich námitkách vyplývajících ze soukromých ujednání nebo poměrů, které nebylo lze odstranit dohodou. Účastníci řízení se vyrozumějí jen o těch částech rozhodnutí, které se jich dotýkají.
(3) V rozhodnutí se zaznamenají odděleně od výroku stavebního úřadu také podmínky, které podle jiných předpisů již stanovily příslušné úřady.
(4) Na obou vyhotoveních stavebního projektu vyznačí stavební úřad, zda a kdy byl projekt projednán na místě a kterým výměrem se potvrzuje.
§ 106.
Změna stavebního projektu.
(1) Pro řízení o změně stavebního projektu platí obdobně ustanovení o jeho potvrzení, stavebnímu úřadu se však předloží původní potvrzený stavební projekt, nově dvojmo ty jeho součásti nebo jejich části, v nichž má nastat změna, a podle potřeby doklad o tom, že změna je přípustná též podle jiných předpisů (na př. při přeměně bytu na provozovnu).
(2) Jde-li o změnu v účelu stavby nebo její části anebo ve způsobu jejího užívání, aniž je třeba jakýchkoli stavebních práci, připojí se k oznámení stavebnímu úřadu jen původní potvrzený stavební projekt.
(3) Rozhodne-li stavební úřad, že změna je přípustná, vyznačí ji zároveň v původním stavebním projektu, který vrátí stavebníkovi.
§ 107.
Vytýčení stavebních čar a výškové úrovně.
(1) Dříve než se začne s novostavbou nebo přístavbou, vytyčí okresní národní výbor nebo osoba oprávněná k zeměměřickým pracím na staveništi stavební čáry, jakož i nejméně jeden pevný bod pro výškovou úroveň stavby; které stavební čáry se vytyčí, určí stavební úřad.
(2) Stavební čáry ohraničují zastavitelnou část stavebního pozemku vůči části, která má zůstat nezastavěna, po případě také vůči ulici nebo jinému veřejnému prostranství (uliční čáry).
(3) Stavební čáry se vytyčí
a) přesně podle zastavovacího plánu. Při vytyčení stavební čáry pro jednotlivou stavbu se přezkoumá, zda navazuje plynule na čáru již dříve vytyčenou nebo na průčelí dosavadních staveb, pokud podle zastavovacího plánu není zřejmě zamýšlena jiná úprava; vyskytnou-li se při tom drobné nesrovnalosti, rozhodne výměrem okresní národní výbor;
b) jde-li o stavbu přípustnou mimo stavební obvod, podle podmínek, za nichž byl vysloven souhlas se stavbou, po případě se stavebním projektem.
Část IV.
Provádění, udržování a užívání stavby.
§ 108.
Zařízení na staveništi.
(1) Staveniště musí být upraveno a zařízeno úměrně k rozsahu prací tak, aby provádění prací bylo co nejvíce urychleno, ale aby byla při tom zajištěna hospodárnost.
(2) Je-li třeba, aby staveniště přesáhlo hranice stavebního pozemku, stanoví jeho rozsah a podmínky užívání jiných ploch stavební úřad; zvláště je třeba dbát, aby tím nebyla ohrožena bezpečnost dopravy.
§ 109.
Stavební deník.
(1) O každé pozemní stavbě a jakýchkoli pracích na ní se vede stavební deník.
(2) Stavební deník musí podávat úplný a jasný obraz o postupu stavby a obsahovat všechny ostatní údaje důležité pro posouzení hospodárnosti a jakosti stavby.
§ 110.
Podstatné stavební odchylky.
(1) Za podstatnou odchylku od potvrzeného stavebního projektu je třeba považovat změny, které
1. zvětšují nebo zmenšují půdorysný nebo výškový rozsah stavby,
2. mají za následek změnu statických poměrů konstrukce, zejména její bezpečnost,
3. znamenají použití jiného druhu stavebnin, pokud to má vliv na volbu konstrukce nebo na vzhled stavby,
4. zasahují do disposičního řešení (v celkovém pojetí i v jednotlivostech anebo v určení účelu stavby nebo její části).
5. mění achitektonickou úpravu kteréhokoli průčelí nebo vnitřku anebo
6. nově upravují stavební pozemek.
(2) Tyto změny proti potvrzenému stavebnímu projektu je povinen stavební podnik neprodleně oznámit stavebnímu úřadu a může je provést, jen když stavební úřad výměrem směnil stavební projekt.
§ 111.
Dozor stavebního úřadu.
(1) Při provádění stavby je stavební úřad povinen a oprávněn občasným dozorem přezkoumávat, zda
a) stavba je prováděna podnikem nebo orgánem k tomu oprávněným a vedena odborně způsobilým stavbyvedoucím,
b) jsou na staveništi všechny doklady potřebné k provádění stavby (zejména doklad o zařazení stavby do jednotného hospodářského plánu a stavebním úřadem potvrzený stavební projekt),
c) na stavbě je řádně veden stavební deník o průběhu stavby,
d) stavební práce jsou prováděny odborně a hospodárně, zejména podle závazných norem hospodářských a technických a příslušných předpisů, zda jsou prováděny předepsané zkoušky jakosti stavebnin a konstrukcí a zda při provádění stavby nejsou ohrožovány obecné zájmy, zvláště bezpečnost osob,
e) závady, které se vyskytnou při provádění stavby a které podnik nebo orgán provádějící stavbu oznámí stavebnímu úřadu, neohrožují bezpečnost stavby,
f) stavba se neprovádí nebo nebyla provedena odchylně od potvrzeného stavebního projektu nebo bez potvrzeného stavebního projektu,
g) u stavby, jejíž další provádění bylo zastaveno, jsou nutná zabezpečovací opatření.
(2) Je-li zřízena vnitropodniková kontrola stavební výroby, je stavební úřad povinen dozírat, jen zda řádně kontroluje provádění stavby.
(3) Zjistí-li stavební úřad závady, učiní potřebná opatření,
(4) Orgán stavebního úřadu je oprávněn kdykoli vstupovat na staveniště a konat tam šetření potřebná pro výkon své funkce, pokud tomu nebrání zvláštní předpisy.
§ 112.
Zabezpečovací opatření.
(1) Stavební úřad nařídí podle potřeby a pokud možno po slyšení stavebníka zabezpečovací opatření, je-li stavba zastavena proto,
1. je prováděna podstatné odchylně od potvrzeného stavebního projektu,
2. vyskytly se při jejím provádění závady, které ohrožují její bezpečnost (pro vady v projektu nebo při provádění stavby) nebo
3. ve stavbě nelze pokračovat z jakýchkoli jiných důvodu.
(2) Před nařízením zabezpečovacích opatření rozhodne stavební úřad, zda je účelné provést ještě některé stavební práce; při určování obsahu a rozsahu těchto opatření dbá, aby
1. provedené práce hlavní a přidružené stavební výroby byly zabezpečeny proti povětrnostním vlivům a po případě bylo usnadněno pozdější dokončení stavby,
2. stavebniny, instalační hmoty a předměty, lešení, stroje a ostatní zařízení, pokud se jich nepoužije jinak, byly zajištěny proti znehodnocení a
3. byl zamezen přístup na staveniště a zejména do rozestavěné stavby.
§ 113.
Řízení o užívacím povolení.
(1) K oznámení o dokončení stavby je třeba připojit potvrzený stavební projekt, po případě s projednávanými změnami, a došlo-li ke stavebním změnám proti němu, které nebyly nebo nemusely být předem projednány, také dvojmo výkres skutečného provedení v měřítku stavebního výkresu.
(2) Řízení o tom, zda lze stavby užívat, provede stavební úřad co nejrychleji. K místnímu šetření přizve vedle stavebníka také projektanta, podnik provádějící stavbu a všechny účastníky stavebního řízení.
(3) Zjistí-li stavební úřad, že byly provedeny podstatné změny proti potvrzenému projektu, nedoložené výkresem skutečného provedení, anebo že stavba nebo její část nebyla provedena řádně a odborně a že jí nelze užívat bez závad, nařídí podle okolností buď opatření k odstranění zjištěných závad, anebo dodatečné projednání změny stavebního projektu.
(4) Zjistí-li stavební úřad menší nedostatky, které nebrání užívání stavby, uvede je ve výměru o užívacím povolení a stanoví lhůtu, v níž je stavebník povinen mu ohlásit, že byly odstraněny.
(5) Ve výměru o užívacím povolení uvede stavební úřad také všechny nepodstatné změny, provedené na stavbě proti stavebnímu projektu, a rozhodne o námitkách účastníků, pokud o nich nebylo dosaženo dohody a pokud nevyplývají ze soukromých ujednání a poměrů. Provedené změny vyznačí ve stavebním projektu.
§ 114.
Udržování stavby.
(1) Vlastník stavby je povinen udržovat stavbu v řádném stavu tím, že
a) dá včas provést potřebné udržovací práce, po případě vyvolá nutné předběžné řízení (stavební nebo o zařazení údržby do jednotného hospodářského plánu),
b) ohlásí neprodleně stavebnímu úřadu závady na stavbě, které vzbuzují obavu, že by jimi mohla být ohrožena bezpečnost stavby, a provede opatření podle rozhodnutí stavebního úřadu.
(2) Vlastník stavby je povinen sdělovat stavebnímu úřadu na jeho požádání údaje o stavu stavby a jejím udržování.
§ 115.
Užívání stavby.
(1) Za podstatnou změnu v účelu stavby nebo její části se považuje zejména změna v užívání místností (na př. určení bytů k výrobě), změna v zatížení nosných nebo podporujících částí stavby (na př. změna v umístění motorů a jiného strojního zařízení), změna, která by vyžadovala zvětšení kapacity veřejných nebo vnitřních zařízení, a pod.
(2) Podstatnou změnu v účelu stavby nebo její části je třeba projednat jako změnu stavebního projektu, i když není k ní třeba stavebních úprav.
Část V.
Povinné stavební úpravy.
§ 16.
Všeobecné podmínky.
(1) Před rozhodnutím, kterým se nařizují úpravy na stavbách již zřízených, je třeba zjistit,
a) zda je lze provést v rámci jednotného hospodářského plánu,
b) jak je úprava naléhavá s hlediska obecného zájmu, zejména jde-li o rozhodování o pořadí různých úprav,
c) zda úprava by byla hospodárná vzhledem
aa) k době předpokládaného trvání budovy podle jejího stavebního stavu nebo polohy (komunikační překážka, rozpor se zastavovacím plánem a pod.) nebe
bb) k obtížnosti a nákladnosti stavebních prací, kterých by si úprava vyžádala pro zvláštní vlastnosti (konstrukci, disposice a pod.) budovy, a
d) jak bude opatřena úhrada nákladů.
(2) Z posouzení všech těchto okolností vyplyne zásadně důvodnost a pořadí úprav
§ 117.
Podrobnější podmínky.
(1) Při nařizování úprav je třeba dbát zejména požadavků bezpečnosti a zdravého bydlení pracujících, socialistické výroby a distribuce, jakož i odstraňování nežádoucích rozdílů mezi městem a venkovem, při jednotlivých druzích úprav pak těchto dalších podmínek:
1. Připojení na zařízení vodovodní a kanalisační lze nařídit u budov, u nichž při stavebním pozemku je vybudován nebo se buduje uliční řad vodovodní, po případě kanalisační. Při tom postačí, bude-li v každém stavebně uzavřeném bytě zřízen jeden vodovodní výtok s odpadem (výlevka ) vedle výtoků, kterých bude podle okolností třeba pro splachovací záchod, koupelnu a pod. Nařídit lze též zřízení zvláštního pomocného požárního výtoku se šroubením pro hadici nebo použití takového šroubení u výtoků v bytech.
2. U stavebně uzavřených bytů a po případě i jiných samostatných obytných místností lze nařídit, aby byly vybaveny koupelnami a záchody; kde není možno vybudovat kanalisaci, je nutno vybudovat pro záchody žumpu. Je-li možné snadno odvést tekuté splašky, zřizují se záchody splachovací, po případě dosavadní nesplachovací záchody se přeměňují na splachovací; podle potřeby lze nařídit opatřování vody samočinným čerpadlem.
3. Za týchž podmínek, za nichž je třeba vybavovat nové stavby společnými zařízeními (prádelny, sušárny, zdviže, prostory pro dětské kočárky a jízdní kola, společné místnosti v budovách pro společné ubytování a pod.), lze nařídit, aby byla vybudována taková zařízení také u budov již zřízených, pokud to nebude větší měrou na úkor prostoru užívaného a způsobilého k obývání.
4. Zřízení úkrytů lze nařídit v rozsahu odůvodněném obecným zájmem. To platí i pro spojovací průchody mezi jednotlivými domy.
5. Pokud jde o způsob vytápění, bude rozhodná otázka hospodárnosti, zda bude lze nařídit, aby bylo zřízeno ústřední vytápění nebo bylo rozšířeno na byty a jiné obytné místnosti dosud na ně nepřipojené, po případě budova byla připojena na dálkové topení anebo jen aby byla upravena nebo vyměněna kamna nebo topeniště. Je třeba dbát, aby aspoň byla neúsporná a nevýkonná kamna nebo topeniště nahražováno výkonnějšími s nejmenším možným vývinem kouře. U kouřovodů, které nevyhovují pro svůj vadný systém, lze nařídit jejich úpravu tak, aby dobře odváděly kouřové plyny a neohrožovaly požární bezpečnost.
6. Nařídit lze odstranění takových stavebních závad, které způsobují zdravotně nepříznivý stav budovy nebo jejího okolí. Jde tu zejména o
a) zamezení vnikání vlhkosti nebo dešťové vody do stavby (isolací a pod.), jakož i odstranění následků vlhkosti (dřevokazná a zdivokazná houba, plísně a j.),
b) odstranění stavebních částí, které zabraňují přístupu vzduchu nebo světla do obytných nebo pracovních místností (převislé stříšky, verandy, kolny, chlévky a pod.),
c) zvětšení, po případě zřízení nových oken, dveří nebo jiných otvorů k zlepšení přístupu světla a vzduchu nebo odvětrání místností,
d) zřízení, rozšíření nebo úpravy záchodů a umyváren v provozních a veřejných budovách anebo
e) úpravy k zamezení unikání nebo prosakování splašků ze záchodů, žump a hnojišť do okolí (studní, částí budovy, otevřených příkonů a pod
7. Zapojeni na vedení elektrické, plynové nebo tepelné lze nařídit, je-li příslušné vedení zařízeno při stavebním pozemku, nebo pokud jde o elektrické vedení vzdušné, v hospodárné blízkosti a je-li jím zajištěna dodávka potřebného množství energie. Je-li to hospodárné, lze nařídit zřízení teplárny (výtopny, kotelny) společné pro několik budov. Z důvodů bezpečnostních lze nařídit úpravu nebo úplnou rekonstrukci zastaralého elektrického, plynového nebo tepelného rozvodu tak, aby vyhovoval předpisům platným pro jeho nové zavádění.
8. Pro zabezpečení stavby proti požáru a jiným živelním pohromám nebo nehodám lze nařídit zejména zřízení bleskosvodu (zvláště u staveb více ohrožených vzhledem k jejich poloze nebo okolí), výměnu spalných částí stavby za nespalné (krytina, schodiště a j.), zřízení nebo úpravu požárních zdí, komínů a komínových tahů, zabezpečení jejich okolí proti vznícení, opatření k zajištění stavby proti záplavám (na př. kanalisační uzávěrky, isolace zdiva do výše záplavy) a pod.
9. Pro zvýšení počtu bytových jednotek nebo účelnější využití jiných místností lze nařídit
a) provedení nástavby budovy za předpokladu, že je to ve shodě se zastavovacím plánem nebo platným upravovacím plánem z dřívější doby, že nebude ohrožena bezpečnost stavby (základy, stabilita a tloušťka zdí) a že nastavená podlaží bude lze účelně vyřešit,
b) úpravu nadměrných bytů na dvě nebo více stavebně uzavřených bytových jednotek s veškerým příslušenstvím,
c) stavební přeměnu místností užívaných jako kanceláře, dílny a pod. na byty, je-li zaručena jejich nezávadnost pro bydlení a bude-li lze je vybavit veškerým příslušenstvím,
d) účelnou úpravu neobytných místností (na př. provozoven nebo skladů) tak, aby vyhovovaly potřebám výroby, distribuce a pod., a to i kdyby šlo o spojení místností s obdobnými místnostmi v sousedním domě.
10. K odstranění závad ve vzhledu stavby lze nařídit
a) změny ve fasádě (v tvaru i barvě), potřebné k zlepšení výtvarného účinku nebo k dosažení jednotného rázu s okolím,
b) úpravy stavby k dosažení vhodných výškových přechodů k stavbám sousedním nebo v okolí (na př. snížení o podlaží), působí-li jejich seskupení neuceleným dojmem,
c) u památkově významných staveb obnova fasády, krovu nebo jiných částí do původního stavu, pokud byly takové důležité části dodatečně měněny na újmu výtvarných zájmů,
d) úpravu nebo zakrytí holých štítů požárních zdí.
11. K odstranění závad vyskytujících se na vedlejších stavbách nebo nezastavěné části stavebního pozemku lze nařídit odstranění, přeložení nebo úpravu těchto jednotlivých staveb nebo částí (záchody, žumpy, chlévy, kolny, dvory, zahrady a pod.), pokud je toho třeba z důvodů zdravotních nebo výtvarných a pokud, jde-li o památkově význačnou stavbu nebo oblast, nebude při tom porušen ráz stavby nebo oblasti.
(2) Opravy a ostatní opatření vyplývají zásadně z obsahu zastavovacího plánu a zařazují se do programu úkolů pro výstavbu obce a musí být v souladu s jednotným hospodářským plánem.
(3) Dokud není pořízen zastavovací plán, lze nařizovat takové úpravy, které neprodlužují upotřebitelnost stavby a nekladou žádné nebo jen nepatrné požadavky na potřebu stavebnin a pracovních sil (jednodušší úpravy topenišť, odstranění částí stavby nebo jejího příslušenství, zamezení unikání splašků a pod.).
§ 118.
Řízení.
(1) Stavební úřad před vydáním příkazu vyslechne místní národní výbor (není-li stavebním úřadem a nevyšel-li podnět od něho) a vlastníka stavby; je-li třeba konat místní šetření, přizve ještě ostatní osoby, které by v příslušném stavebním řízení byly účastníky, a projedná zároveň podle možnosti také odhad nákladů a opatření jejich úhrady,
(2) V rozhodnutí o příkazu je třeba stanovit
a) druh a způsob úpravy,
b) lhůtu k uskutečnění úpravy, a je-li třeba stavebního řízení, také lhůtu, v níž musí být předložen stavební projekt, a
c) odhad nákladu.
§ 119.
Příspěvek.
(1) Žádost o příspěvek na úhradu nákladů je třeba podat u stavebního úřadu nejpozději
a) zároveň s předložením stavebního projektu stavebnímu úřadu k projednání nebo
b) do 30 dnů po dni počátku právní moci příkazu k provedení úpravy, není-li třeba stavebního řízení.
(2) V žádosti je třeba uvést a pokud možno doložit
a) kalkulaci nákladů na úpravu, nebo není-li to možné, aspoň podrobně odůvodněný jejich odhad,
b) roční hrubý výnos objektu za poslední tři roky a výdaje s ním spojené v této době a
c) břemena váznoucí na stavbě.
(3) Nepřesahují-li náklady na úpravu 3000 Kčs, příspěvek se neposkytuje
(4) Uzná-li okresní národní výbor, že nařízená úprava není k užitku vlastníka stavby nebo že vlastník nebude moci uhradit příslušné náklady, ze zvýšeného výnosu stavby, rozhodne předběžně o výši příspěvku; přitom posoudí a po případě upraví kalkulaci nebo odhad nákladů a stanoví příspěvek určitým dílem těchto nákladů.
(5) Příspěvek se vyplácí podle postupu stavby, a to zpravidla přímo stavebnímu podniku provádějícímu stavbu podle faktur potvrzených stavebním úřadem a až do 80% předběžně stanoveného příspěvku; vlastník stavby je povinen předložiti tyto faktury do 5 dnů po dni, kdy mu byly doručeny.
(6) Konečnou výši příspěvku stanoví okresní národní výbor podle skutečného nákladu úprav po jejich dokončení a vyúčtování.
Část VI.
Asanace.
A. Asanace krajiny
§ 120.
Účelem asanace krajiny je odstranit podstatné závady v krajině a zlepšit její stav jak vcelku tak v jednotlivostech, jakož i soustavně pečovat, aby dobrý stav krajiny byl nejen udržován, ale postupně stále zlepšován v zájmu zvýšení životní úrovně a zlepšení životního prostředí, jakož i v zájmu udržení nebo zlepšení podmínek pro zvýšení produktivity práce.
§ 121.
Asanační území zahrnuje plochy mimo zastavěnou část obce, na nichž vznikly podstatné závady buď přírodními vlivy (sesouváním půdy, zbahněním půdy a pod.) nebo lidskou činností (poddolováním, špatným vodním, zemědělským nebo lesním hospodařstvím, porušením dobrého vzhledu krajiny nebo kulturního významu krajiny a pod.).
§ 122.
(1) Hranice asanačního území se určuje ve směrném nebo podrobném územním plánu.
(2) Asanační projekt se vypracuje na základě průzkumů a rozborů celého asanačního území, provedených k pořízení podrobného územního plánu, a to s přihlédnutím zejména k
1. závadám, které způsobují nutnost asanace, a jejich příčinám,
2. geologické stavbě a výsledkům, pedologického rozboru (půdní typy, neplodné půdy, inundační území a pod.),
3. rozboru biologickému,
4. rozboru rostlinnému a (biocenologickému),
5. přírodním oblastem a památkám a
6. rozboru národohospodářskému.
§ 123.
Pro asanační území sestaví krajský národní výbor za účasti osob, jejichž zájmy budou asanací dotčeny, nástin postupu a odhad nákladů na asanaci. Jednotlivé asanační akce se seřadí podle naléhavosti do časového programu tak, aby asanace mohla být prováděna jednotně, hospodárně, účelně a rychle
§ 124.
(1) Asanační projekt se pořizuje po zařazení do plánu investic pro asanační území nebo jeho část v rozsahu, ve kterém byla schválena technická proveditelnost a hospodárnost asanace (§ 33 odst. 1 vládního nařízení č. 93/1950 Sb., o výstavbě obcí) a na podkladě potvrzeného směrného nebo podrobného plánu. Měřítko asanačního projektu určí ministerstvo stavebního průmyslu. Asanační projekt stanoví podrobně způsob provedení asanace a sestává z výkresů, podmínek úprav území a z průvodní zprávy.
(2) Podmínkami úprav území se
a) vyjádří slovně obsah asanačního projektu, který se nedá vyznačit graficky ve výkresu,
b) stanoví časový postup v provádění asanace,
c) zajistí udržení dobrého stavu území po jeho úpravě.
(3) V průvodní zprávě se uvedou
a) údaje, které navazují na směrnice stanovené směrným nebo podrobným plánem,
b) podrobný odhad nákladu na asanaci (náklady na odstranění závad a na novou úpravu) sestavený za účasti osob dotčených asanací,
c) předběžný rozvrh příspěvků, nehradí-li náklad na asanaci stát, sestavený rovněž za účasti osob dotčených asanací.
(4) O vstupu na nemovitost pro vypracování asanačního projektu platí obdobně ustanovení § 13 vládního nařízení č. 51/1950 Sb., o územním plánování obcí.
§ 125.
Krajský národní výbor projedná asanační projekt s vojenskou správou a s osobami dotčenými asanací a stanoví jim lhůtu 21 dnů, ve které mohou do asanačního projektu nahlédnouti a podat proti němu námitky, o nichž rozhodne ministerstvo stavebního průmyslu v dohodě s příslušným ústředním úřadem. Nelze podat námitky, které patří do řízení o směrném nebo podrobném územním plánu anebo do řízení o schválení technické proveditelnosti a hospodárnosti asanace.
§ 126.
(1) Krajský národní výbor navrhne zařazení asanace do jednotného hospodářského plánu v rozsahu projednaného asanačního projektu.
(2) Krajský národní výbor pečuje o to, aby v mezích jednotného hospodářského plánu byl asanační projekt proveden, a dohlíží na provádění asanačních prací.
§ 127.
(1) Po provední asanace sestaví krajský národní výbor konečný rozvrh příspěvků na úhradu nákladů od osob, z jejichž činnosti závady vznikly nebo kterým z úpravy vzejde užitek. Po projednání tohoto rozvrhu s dotčenými osobami rozhodne krajský národní výbor o příspěvkové povinnosti výměrem; o odvolání z tohoto výměru rozhodne ministerstvo stavebního průmyslu v dohodě s příslušným ústředním úřadem. Vybrané příspěvky jsou příjmem toho národního výboru, do jehož rozpočtu byly zařazeny výdaje na provedení asanačního projektu.
(2) Příspěvky, které podle rozvrhu připadají na stát, jakož i na právnické osoby nebo jim nadřízené orgány, pokud příspěvky nelze podle příslušných předpisů zařadit do jejich rozpočtu, se nepředpisují.
§ 128.
(1) V území, pro něž nebyl ještě projednán asanační projekt, se dobrý stav krajiny zajišťuje podmínkami při schvalování podstatných změn ve využití pozemků podle § 12 vládního nařízení č. 51/1950 Sb. anebo podmínkami stanovenými v pravomocném směrném nebo podrobném plánu.
(2) Pro území, na kterém se vyskytují závady uvedené v § 121 a pro které dosud neplatí směrný nebo podrobný plán anebo pro které se připravuje pořízení nebo změna takového plánu, lze vyhlásit stavební uzávěru.
§ 129.
(1) Nařízeni ministra stavebního průmyslů č. 171/1950 Sb., o zboření staveb se nevztahuje na provádění asanace podle asanačního projektu.
(2) Nalezne-li se při provádění asanačního projektu stavební, archeologická nebo jiná kulturní památka, je podnik provádějící práce povinen nález neprodleně oznámit krajskému národnímu výboru, který v dohodě s veřejným orgánem památkové péče rozhodne o dalších opatřeních. V pracích na místě nálezu nelze zatím pokračovat s výjimkou nutných bezpečnostních opatření; nedojde-li uvedenému podniku rozhodnutí do 8 dnů po dni hlášení, lze v pracích pokračovat.
B. Asanace obcí.
§ 130.
(1) Asanační území zahrnuje plochy v zastavěné části obce, na nichž velká část nebo skupina staveb
1. nevyhovuje s hlediska výstavby obce pro závady
a) zastavovací (na př. neúměrná hustota zastavění), dopravní nebo nedostatečného vybavení sídliště,
b) zdravotní nebo stavební (zchátralost, podmáčení, vlhkost, nedostatek světla a vzduchu, nedostatečné vybavení budov) aneb.;
c) ve vzhledu budov, jejich částí nebo jejich příslušenství;
2. je památkově nebo dokumentačně významná anebo svým uspořádáním tvoří charakteristické celky a prostory a její zachování vyžaduje, aby byla zabezpečena a vhodně upravena, po případě aby byly odstraněny rušivé stavby nebo jejich části v okolí (oblasti památek).
(2) Hranice asanačního území se určuje v podrobném územním plánu.
§ 131.
(1) Zastavovací plány se pořizují v časovém postupu, daném stavebními obvody.
(2) V zastavovacích podmínkách zastavovacího plánu se stanoví také pořadí, v němž se má asanace provádět ve stavebním obvodu. Při tom je třeba dbát toho, aby asanace byla prováděna organicky, soustavně a hospodárně, zejména aby odstraňování staveb a uvolňování prostranství postupovalo účelně a nezpůsobovalo poruchy v hospodářském životě.
(3) V průvodní zprávě zastavovacího plánu se vždy též uvede odhad nákladů na asanaci, který se sestaví na podkladě provedeného průzkumu, rozboru a souborné zprávy a který se skládá z nákladů na
1. odstranění budov nebo jejich částí,
2. opatření pozemků,
3. zabezpečení a úpravy staveb, v oblastech památek,
4. výstavbu náhradních obytných a líných budov, veřejných zařízení a jiných staveb.
(4) Při odhadu třeba vzít v úvahu i hodnotu věcí získaných při provádění asanace, pokud se dají upotřebit, na př. stavebniny ze zbořených staveb.
§ 132.
Součástí zastavovacího plánu v oblastech památek jsou též návrh na celkové řešení prostorů se zakreslením dosavadního zastavení a se stavebními a architektonickými úpravami staveb, doložený potřebnými půdorysy a podélnými a příčnými řezy, perspektivními výkresy, fotografiemi a po případě modelem.
§ 133.
Na podkladě podrobného plánu lze asanaci ve stavebním obvodě provést postupně tak, že se nejdříve odstraní stavby, aniž se započne s novou výstavbou určenou v podrobném plánu. Pro tuto část asanace není třeba pořizovat zastavovací plán; krajský národní výbor sestaví časový program pro pořadí, v němž budou stavby odstraňovány, rozhodne o přechodné úpravě území po odstranění staveb a vyrozumí o tom výměrem vlastníky dotčených nemovitostí. Nová výstavba se provede na podkladě zastavovacího plánu.
§ 134.
(1) Pokud není dosud potvrzen pravomocný podrobný plán, stanoví se asanační území na podkladě povšechného strukturálního průzkumu a pro asanační území se pořídí ideový náčrt jako součást zastavovacího plánu.
(2) Pro území, na kterém se vyskytují stavby uvedené v § 130 a pro které dosud neplatí podrobný nebo zastavovací plán anebo, pro které se připravuje pořízení nebo změna takového plánu, lze vyhlásit stavební uzávěru, aniž je třeba provádět průzkum popotřebný pro asanaci.
§ 135.
(1) Krajský národní výbor dohlíží na provádění asanačních prací.
(2) Nařízení ministra stavebního průmyslu č. 171/1950 Sb., o zboření staveb, se nevztahuje na provádění asanace podle zastavovacího plánu. Ustanovení o oznámení nálezu stavební, archeologické nebo jiné kulturní památky podle § 129 platí obdobně.
§ 136.
Asanace v historicky zvláště významných obcích se provede podle pokynů, které vydají ministerstvo stavebního průmyslu a ministerstvo školství, věd a mění v dohodě se zúčastněnými ústředními úřady. Tyto pokyny se mohou odchylovat od ustanovení této části vyhlášky.
C. Drobná asanace.
§ 137.
(1) V době, kdy pro obec neplatí ještě zastavovací plán, lze provést asanaci ojedinělé nevyhovující nemovitosti za podmínek, které stanoví krajský národní výbor; tyto podmínky stanoví krajský národní výbor pokud možno při vydání povolení podle jiných zvláštních předpisů, na př. při povolení stavby mimo stavební obvod podle § 11 odst. 2 vládního nařízení č. 51/1950 Sb., o územním plánování obcí, nebo při povolení výjimky z omezení v silničních ochranných pásmech podle § 1 odst. 1 vyhlášky ministerstva techniky č. 572/1950 Ú. l. I.
(2) Asanace spočívá ve změně hranic zastavěného území vůči nezastavěné části sousedního pozemku, které je třeba, aby byly odstraněny nebo aspoň zmírněny závažné stavební, zdravotní nebo hospodářské závady.
(3) Jde-li o stavbu památkově nebo dokumentačně významnou anebo o stavbu v jejím okolí, vyžádá si krajský národní výbor před stanovením podmínek vyjádření veřejného orgánu památkové péče, který je účastníkem v řízení o přezkoumání stavebního projektu.
Část VII.
Reklamní a podobná zařízení.
§ 138.
(1) Reklamním nebo podobným zařízením (dále jen zařízení) je každé výtvarné, po případě mechanické zařízení uplatňované samostatně anebo ve Spojení se stavebním dílem nebo jeho částí anebo jiným zařízením, pokud je zřízeno na veřejném prostranství nebo je s něho viditelné a slouží hospodářským, informačním nebo propagačním účelům.
(2) Zařízením podle odstavce 1 jsou zejména: vývěsní štíty, tabule, nápisy a znaky, označení provozoven, zařízení praporcová, vykládce krámové portály, skříňky, přístřešky a markýzy, světelná řešení průčelí budovy, osvětlování budovy nebo její části, propagační stavby, prodejní informační Stánky, osobni váhy, informační (plakátovací) tabule, návěštní pylony a automatické váhy.
(3) Tato ustanovení neplatí pro označení budov úřadu, ústavů a veřejných orgánů, pro návěští v zájmu veřejné bezpečnosit a pořádku, pro umísťování uličních, požárních, dopravních, vodovodních, kanalisačních, popisných, nivelačních a jiných značek ve veřjném zájmu, ani pro výzdobu prováděnou u příležitosti státně uznaných svátků a památných dnů, sjezdů, lidových veselic a pod., je-li zřizována na přechodnou krátkou dobu.
§ 139.
(1) Zařízení lze zřizovat nebo měnit jen s povolením stavebního úřadu; jde-li o zřízení informačních skříněk stranických a masových organisací postačí ohlášení stavebnímu úřadu.
(2) Při zřizování je třeba dbát toho, aby zařízení
a) bylo v souladu s hospodářským plánem a současným hospodářským uspořádáním,
b) bylo účelné, hospodárné a neohrožovalo veřejnou bezpečnost,
c) tvořilo harmonický celek s prostředím s hlediska architektonického, výtvarného, památkového, jakož i požadavků ochrany přírody a krajiny,
d) nebylo přímo nebo nepřímo závadou komunikační nebo bezpečnostní a nerušilo účinek dopravních značek a signálů nebo zařízení pro bezpečnost dopravy,
e) mělo nápisy čitelné a jazykově správné.
(3) Stavební úřad rozhoduje rovněž o umístění a způsobu provedení památkových nápisů a jiných výtvarných projevů, které souvisí s historií místa nebo budovy a jsou umístěny na budově. Provedené zařízení je třeba udržovat v řádném stavu, zejména se zřetelem na veřejnou bezpečnost á dobrý vzhled.
§ 140.
(1) Zařízení se nesmějí umísťovat
a) na budovách veřejných, památkových nebo Jinak významných a na budovách sloužících náboženským účelům, pokud jde o zařízení neslučitelné s účelem a významem budov.
b) na mostech a viaduktech, nábřežních zdech, zábradlích a jiných pevných zařízeních na vodních tocích, na sloupech s dopravními značkami a signály, na sloupech telefonního a telegrafního vedení, stožárech dálkového vedení, elektrick energie, telefonních budkách,
c) na štítových zdech všech budov,
d) na zdech, budovách, náhrobcích a zařízeních hřbitovů, na krematoriích a jejich nejbližším okolí,
e) na pomnících, památnících, pamětních deskách nebo v jejich bezprostředním okolí.
(2) Stavební úřad může zakázat umísťování zařízení v určitých částech obce, jejichž význam (lázeňský, památkový, rekreační a pod.) to nepřipouští.
(3) Zařízení lze používat pouze k účelům, pro něž jsou zřízena. Plakátovat lze jen na místech k tomu vyhrazených.
§ 141.
(1) Žádost o povolení zařízení nebo jeho změny podává stavebnímu úřadu ten, v jehož zájmu má být zařízení provedeno.
(2) K žádosti je třeba připojit:
a) vyjádření vlastníka objektu, na kterém má být zařízena umístěno, pokud žadatel není sám vlastníkem objektu a
b) dvojmo výkresy výsledného návrhu zařízení, vypracované v přiměřeném měřítku, v barvách navrhovaného provedení s technickým popisem zařízení a výkazem potřebných hmot.
(3) Stavební úřad může žadatele vyzvat, aby žádost po případě doplnil
a) dokladem, že provedení zařízení je v souladu s jednotným hospodářsckým plánem,
b) výkresy, z nichž by byl patrný vztah zařízení k objektu, na kterém má být umístěno, jeho okolí a komunikaci,
c) fotografií objektu se zakreslením navrhovaného zařízení.
(4) O povolení drobných změn není třeba žádat.
(5) Vypracováni návrhu zařízení je svěřit zpravidla odborným projektantům socialistického sektoru.
§ 142.
(1) Není-li místní národní výbor stavebním úřadem, opatří stavební úřad jeho vyjádření. Jde-li o zařízení dotýkající se staveb památkově nebo jinak významných, nebo jejich okolí, je třeba souhlasu orgánu veřejné památkové péče.
(2) Stavební úřad rozhodne do 15 dnů po dni, kdy k němu došel návrh zařízení. Jde-li o umístění schváleného typového zařízení a nerozhodne-li stavební úřad ve stanovené lhůtě nebo nevyhradí-li si pozdější rozhodnutí, má se za to, že se zřízením zařízení souhlasí.
§ 143.
(1) Stavební úřad může nařídit, aby v přiměřené lhůtě, kterou určí, byla změněna nebo odstraněna zařízení, která
a) byla zřízena nebo změněna bez jeho souhlasu,
b) nevyhovují s hlediska veřejných zájmů nebo
c) již splnila svůj účel.
(2) Nařídí-li stavební úřad, aby zařízení bylo odstraněno, je vlastník nebo držitel zařízení, nebo nelze-li jej zjistit, vlastník nemovitostí povinen odstranit, zařízení ve stanovené lhůtě na svůj náklad.
Část VIII.
Společná, přechodná a závěrečná ustanovení.
§ 144.
(1) Pro stavby k účelům obrany vlastí, stavby vojenské a jiné stavby důležité s hlediska obrany vlasti platí přiměřeně tato vyhláška, pokud by podle § 14 odst. 3 zákona č. 280/1949 Sb. provádění těchto staveb a dozor na ně nebyly upraveny odchylně.
(2) Ustanovení této vyhlášky se nevztahují na stavby prováděné podle §§ 9 a 14 zákona č. 97/1950 Sb., o drahách, pokud pro ně platí zvláštní předpisy.
§ 145.
Ministerstvo stavebního průmyslu v dohodě se zúčastněnými ústředními úřady může na přechodnou dobu v odůvodněných případech povolit výjimku z ustanovení této vyhlášky.
§ 146.
Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1. ledna 1951.

Ministr:
Prof. Dr. Ing. Šlechta v. r.

*) Vydán výnosem z 11. října 1950, č. 19/158-IV/1-1950. Připravuje se dodatek sborníku s typy staveb zemědělských.
**) Vyhlášky ministerstva techniky, po případě ministerstev techniky a průmyslu č. 575/1949, 1177/1949, 576/1950 a 678/1950 Ú. l. I.
*) Zavádí se označení druhů betonu místo písemny a—g, uvedenými v normě, čísly, která udávají požadovanou pevnost po 28 dnech tvrdnutí v kg/cm2. Pro přechodnou dobu se doporučuje uvést v závorce dřívější označení písmeny, na př. 250 (f).
*) Vyhláška ministerstva techniky č. 670/1949 Ú. l. I, o podmínkách pro povolení nových stavebnin a stavebních způsobů.
**) Nevztahuje se na průmyslové stavby podle Typisačního sborníku pro rok 1951.
*) Toto ustanovení se nevztahuje na průmyslové stavby podle Typisačního sborníku pro rok 1951.
*) Ustanovení tohoto odstavce se nevztahují na průmyslové stavby podle Typisačního sborníku na rok 1961.
*) O sklonu střechy, jejím odvodnění a o úpravě proniků krytinou viz Typisační sborník pro rok 1951 a po případě ustanovení závazných norem ČSN 2007—1950 a 2012—1934.
*) Viz poznámku u § 42.
*) Některé konstruktivní podrobnosti jsou uvedeny v Typisačním sborníku pro rok 1951.
*) Tato ustanovení platí také pro obytné místnosti v jiných budovách než obytných, jakož i pro taková větší topeniště, která se smějí instalovat v obytných budovách.
*) Viz též normy ČSN 7450—1949, 1451—1947 a 1453—1947.
*) Viz též normu ČSN 1207—1935 „Kovová topidla na tuhá paliva (kamna, krbové vložky a sporáky)“.
*) Pro jiné účely než v tomto ustanovení uvedené lze použít dalších nutných předmětů, především podle vzorů uvedených v Typisačním sborníku pro rok 1951.
*) Pokud nejsou výrobou stanoveny nové armatury, je třeba se řídit vzory uvedenými v Typisačním sborníku pro rok i 1951.
*) Viz normu ČSN 1470-1950 Předpisy pro instalace domovních plynovodů a přípojek.
**) Viz vyhlášku ministra průmyslu č. 1505/1946 Ú. l. I a č. 637/1947 Ú. l. I.
***) Viz předpisy ESČ, normy ČSN-ESČ a Typisační sborník na rok 1951, zejména jeho díl VB 14 — Elektroinstalace. Jiné druhy, než které jsou uvedeny v Typisačním sborníku na rok 1951, možno též použít podle potřeby, pokud je může výroba v dostatečném množství včas dodat, avšak nutno vždy dbát při jejich volbě hospodárnosti staveb a úspor hmot. Pro zařizování hromosvodů viz ustanovení předpisů ESČ — část XIII a normy ČSN-ESČ 113-1949 „Hromosvody“.
*) Viz ustanovení normy ČSN-ESČ 231-1948 „Hospodárná elektrisace v budovách a v zemědělství“.
**) Viz normu ČSN 1570-1949.