215/1949 Sb.
Vyhláška o Úmluvě o sociální bezpečnosti s Dodatkovou dohodou, Zvláštním a Závěrečným protokolem mezi republikou Československou a republikou Francouzskou, podepsané v Paříži dne 12. října 1948

215.
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 11. srpna 1949
o Úmluvě o sociální bezpečnosti s Dodatkovou dohodou, Zvláštním a Závěrečným protokolem mezi republikou Československou a republikou Francouzskou, podepsané v Paříži dne 12. října 1948.

Mezi republikou Československou a republikou Francouzskou byla v Paříži dne 12. října 1948 sjednána Úmluva o sociální bezpečnosti s Dodatkovou dohodou, Zvláštním a Závěrečným protokolem. Úmluva s Dodatkovou dohodou, Zvláštním a Závěrečným protokolem byla ratifikována presidentem republiky dne 15. února 1949.
Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 17. června 1949. Podle svého článku 33 nabyla Úmluva s Dodatkovou dohodou, Zvláštním a Závěrečným protokolem účinnosti prvním dnem měsíce, jenž následoval po výměně ratifikačních listin, t. j. dne 1. července 1949.
Text této Úmluvy, Dodatkové dohody, Zvláštního a Závěrečného protokolu se vyhlašuje v příloze ke Sbírce zákonů.*)

Dr. Clementis v. r.


Příloha
Všeobecná úmluva
o sociální bezpečnosti mezi Československem a Francií
Jménem republiky Československé!
Jménem republiky Československé a republiky Francouzské byla sjednána tato úmluva s dodatkovou dohodou, Zvláštním a závěrečným protokolem:
Překlad
VŠEOBECNÁ ÚMLUVA
o sociální bezpečnosti mezi Československem a Francií
PRESIDENT ČESKOSLOVENSKÉ REPUBLIKY a PRESIDENT FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY vedeni přáním zaručiti výhody zákonných předpisů o sociální bezpečnosti, které jsou v platnosti v obou smluvních státech, osobám, pro něž platí nebo platily tyto zákonné předpisy, rozhodli se uzavříti úmluvu a jmenovali za tím účelem své zmocněnce a to:
President Československé republiky pana Dr. Vladimíra Clementise, ministra zahraničních věcí; pana Dr. Adolfa Hoffmeistera, velvyslance Československé republiky ve Francii;
President Francouzské republiky pana Roberta Schumana, ministra zahraničních věcí; pana Daniela Mayera, ministra práce a sociální bezpečnosti, kteří, vyměnivše své plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě, dohodli se na těchto ustanoveních:
ČÁST I
Obecné zásady
Čl. 1
§ 1
Českoslovenští nebo francouzští státní příslušníci podléhají příslušným zákonným předpisům o sociální bezpečnosti, uvedeným v článku 2 této úmluvy a platným v Československu nebo ve Francii a požívají jejich výhod za stejných podmínek jako státní příslušníci každého z těchto států.
§ 2
Českoslovenští nebo francouzští státní příslušníci, kteří opouštějí jeden z obou smluvních států, kde podléhali povinnému pojištění, aby přesídlili do státu druhého a nesplňují v tomto druhém státě podmínky stanovené pro pojistnou povinnost, mohou dobrovolně pokračovati v pojištění za stejných podmínek a ve stejné lhůtě, jako pojištěnci, jejichž pojistná povinnost v tomto státě zanikla.
Čl. 2
§ 1
Zákonné předpisy o sociální bezpečnosti, na které se vztahuje tato úmluva, jsou:
1. v Československu:
a) zákonodárství o národním pojištění;
b) zákonodárství o rodinných přídavcích.
2. ve Francii:
a) všeobecné zákonodárství o organisaci sociální bezpečnosti;
b) všeobecné zákonodárství o sociálním pojištění osob v nezemědělských povoláních, upravující pojištění nemocenské, invalidní, starobní, pozůstalých a pro případ mateřství;
c) zákonodárství o sociálním pojištění zaměstnanců a osob jim na roveň postavených v povoláních zemědělských, zahrnující táž risika a náklady;
d) zákonodárství o rodinných přídavcích;
e) zákonodárství o úrazové zábraně a o odškodnění pracovních úrazů a nemocí z povolání;
f) zvláštní soustavy sociální bezpečnosti, pokud se týkají risik nebo dávek, krytých zákonodárstvími, uvedenými v předešlých odstavcích, a zejména soustava sociální bezpečnosti pro zaměstnance v dolech.
§ 2
Tato úmluva se bude vztahovati také na všechny zákonodárné nebo nařizovací akty, které změnily či doplnily, nebo které pozmění či doplní zákonné předpisy vyjmenované v § 1 tohoto článku.
Bude se však vztahovati:
a) na akty zákonodárné nebo nařizovací, týkající se nového odvětví sociální bezpečnosti jen tehdy, dojde-li mezi smluvními státy za tím účelem k ujednání;
b) na akty zákonodárné nebo nařizovací, které rozšíří platné soustavy na nové skupiny poživatelů jen tehdy, nebude-li v tom směru námitek vlády účastněného státu, notifikovaných vládě druhého státu ve lhůtě tří měsíců od úředního vyhlášení těchto aktů.
Čl. 3
§ 1
Českoslovenští nebo francouzští státní příslušníci, zaměstnaní v jednom ze smluvních států, podléhají zákonodárstvím, platným v místě jejich zaměstnání. Nevykonávají-li zaměstnání, podléhají zákonodárství platnému v místě jejich bydliště.
§ 2
Ze zásady uvedené v § 1 tohoto článku platí tyto výjimky:
a) zaměstnanci nebo osoby jim na roveň postavené, zaměstnávaní v jiném smluvním státě než ve státě svého bydliště podnikem, který má ve státě tohoto bydliště závod, podle něhož se normálně řídí místní příslušnost k pojištění, zůstávají podrobeni platným zákonodárstvím ve státě svého stálého pracovního místa, pokud jejich zaměstnání na území druhého státu nepřekročí dobu šesti měsíců; jestliže by toto zaměstnání, prodlužujíc se z nepředvídaných důvodů přes dobu původně předpokládanou, trvalo déle než šest měsíců, bude lze výjimečně používati zákonodárství, platného ve státě stálého pracovního místa, projeví-li s tím souhlas vláda státu příležitostného pracovního místa;
b) zaměstnanci nebo osoby jim na roveň postavené ve veřejných nebo soukromých dopravních podnicích jednoho ze smluvních států, zaměstnávaní ve druhém smluvním státě buď přechodně nebo jako ambulantní personál, podléhají výhradně ustanovením platným ve státě, v němž podnik má své sídlo;
c) zaměstnanci nebo osoby jim na roveň postavené v úřední správní službě, vyslaní z jednoho smluvního státu do druhého, podléhají ustanovením platným ve státě, z něhož jsou vysláni.
§ 3
Nejvyšší správní úřady smluvních států mohou vzájemnou dohodou stanoviti výjimky z ustanovení paragrafu 1 tohoto článku. Rovněž se mohou dohodnouti na tom, že ustanovení o výjimkách, které má na mysli paragraf 2, nebude použito v některých zvláštních případech.
Čl. 4
Ustanovení paragrafu 1, článku 3 platí pro zaměstnance nebo osoby jim na roveň postavené, ať jsou kterékoliv státní příslušnosti, zaměstnané v diplomatických nebo konsulárních službách československých nebo francouzských, nebo které jsou v osobních službách úředníků těchto zastupitelských míst.
Avšak:
1. z použití tohoto článku jsou vyňati diplomatičtí a konsulární úředníci z povolání, počítajíc v to i úředníky kancelářské;
2. zaměstnanci nebo osoby jim na roveň postavené, kteří mají státní příslušnost státu zastoupeného diplomatickým nebo konsulárním místem a nejsou definitivně ustanoveni ve státě, v němž jsou zaměstnáni, mohou voliti mezi použitím zákonodárství státu, v němž pracují, a mezi použitím zákonodárství státu, jehož jsou příslušníky.
ČÁST II
Zvláštní ustanovení
ODDÍL 1
Pojištění pro případ nemoci, mateřství a úmrtí
Čl. 5
Českoslovenští nebo francouzští státní příslušníci, kteří přesídlí z jednoho smluvního státu do druhého, jakož i jejich oprávnění rodinní příslušníci, kteří s nimi bydlí ve společné domácnosti ve státě nového pracovního místa, mají nárok na dávky nemocenského pojištění tohoto státu, pokud:
1. vykonávali v tomto státě činnost zakládající pojistnou povinnost;
2. nemoc se projevila po jejich příchodu na území tohoto státu, jestliže zákonodárství, které pro ně platí v jejich novém pracovním místě, neobsahuje příznivějších podmínek pro nápad dávek;
3. splňují podmínky, které jsou předepsány pro požívání těchto dávek zákonodárstvím státu jejich nového pracovního místa s přihlédnutím k dobám pojištění získaným postupně v obou těchto státech.
Čl. 6
Českoslovenští nebo francouzští státní příslušníci, kteří přesídlí z jednoho smluvního státu do druhého, jakož i jejich oprávnění rodinní příslušníci, kteří s nimi bydlí ve společné domácnosti ve státě nového pracovního místa, mají nárok na dávky z pojištění pro případ mateřství v tomto státě, pokud:
1. vykonávali v tomto státě činnost zakládající pojistnou povinnost;
2. splňují podmínky předepsané pro požívání těchto dávek zákonodárstvím státu jejich nového pracovního místa s přihlédnutím k době pojištění ve státě, který opouštějí, a k pozdější době pojištění ve státě jejich nového pracovního místa.
Čl. 7
Českoslovenští nebo francouzští státní příslušníci, kteří přesídlí z jednoho smluvního státu do druhého, budou míti nárok na dávky v případě úmrtí na základě zákonodárství československého nebo francouzského, podle státu nového pracovního místa, pokud:
1. vykonávali v tomto státě činnost zakládající pojistnou povinnost;
2. splňují podmínky předepsané pro požívání těchto dávek zákonodárstvím státu jejich nového pracovního místa s přihlédnutím k dobám pojištění získaným postupně v obou těchto státech.
Čl. 8
Osoby, kterým byl vyměřen důchod podle této úmluvy na podkladě součtu dob pojištění, mají nárok na věcné dávky pojištění pro případ nemoci a mateřství, jestliže splňují podmínky stanovené zákonodárstvím státu, v němž bydlí; náklady těchto dávek hradí nositelé sociální bezpečnosti státu, v němž tyto osoby bydlí.
ODDÍL 2
Invalidní pojištění
Čl. 9
§ 1
U československých nebo francouzských státních příslušníků, kteří byli pojištěni postupně nebo střídavě v obou smluvních státech v jedné či více soustavách invalidního pojištění, sčítají se doby pojištění získané v těchto soustavách nebo doby uznané v těchto soustavách za rovnocenné dobám pojištění - za podmínky, že se tyto doby nekryjí - a to jak pro nárok na dávky peněžité nebo věcné, tak i pro zachování nebo opětné nabytí tohoto nároku.
§ 2
Peněžité dávky invalidního pojištění se vyměřují podle předpisů zákonodárství, které platilo pro pojištěnce v den prvního lékařského zjištění nemoci nebo úrazu, a poskytuje je nositel příslušný podle tohoto zákonodárství.
§ 3
Jestliže však na začátku kalendářního čtvrtletí, v němž nemoc nastala, nebyl invalida - dříve pojištěný v soustavě invalidního pojištění druhého státu - podroben alespoň jeden rok zákonodárství státu, v němž byla nemoc zjištěna, obdrží od příslušného nositele druhého státu peněžité dávky podle zákonodárství tohoto státu. Toto ustanovení neplatí, je-li invalidita následkem úrazu.
Čl. 10
Jestliže po zastavení nebo odnětí invalidního důchodu nabude pojištěnec nárok znovu, bude nové dávky poskytovati nositel, který poskytoval důchod původně přiznaný - jestliže lze invaliditu přičítati nemoci nebo úrazu, který byl důvodem pro přiznání tohoto důchodu.
Čl. 11
Invalidní důchod se přemění - pokud je toho třeba - ve starobní důchod ve chvíli, kdy budou splněny podmínky, předepsané zákonodárstvím jednoho z obou států, podílejících se na úhradě starobního důchodu. V tomto případě se použije ustanovení oddílu 3.
Čl. 12
Nejvyšší správní úřady smluvních států upraví vzájemnou dohodou způsob lékařské a administrativní kontroly invalidů.
ODDÍL 3
Starobní pojištění a pojištění pozůstalých (důchody)
Čl. 13
§ 1
U československých nebo francouzských státních příslušníků, kteří byli postupně nebo střídavě pojištěni v obou smluvních státech v jedné či více soustavách starobního pojištění nebo pojištění pozůstalých (důchody), sečtou se doby pojištění získané v těchto soustavách nebo doby, uznané těmito soustavami za rovnocenné dobám pojištění - za podmínky, že se tyto doby nekryjí - a to jak pro získání nároku na dávky, tak pro zachování nebo opětné nabytí tohoto nároku.
§ 2
Jestliže zákonodárství jednoho ze smluvních států stanoví pro přiznání určitých zvýhodněných dávek podmínku, aby doby byly získány v povolání, podléhajícímu zvláštní pojistné soustavě, sečtou se pro přiznání těchto dávek jen doby, získané v příslušné zvláštní soustavě nebo ve zvláštních soustavách druhého státu. Jestliže v jednom ze smluvních států není pro ono povolání zvláštní soustavy, sečtou se nicméně doby pojištění získané v onom povolání v jedné ze soustav uvedených v paragrafu 1 tohoto článku.
§ 3
Dávky, o něž se může pojištěnec ucházeti u francouzského nositele, určují se v zásadě tak, že výše dávek, na něž by byl měl pojištěnec nárok, kdyby byl býval úhrn dob uvedených v paragrafu 1 tohoto článku získán ve francouzské soustavě, se snižuje v poměru délky dob získaných v této soustavě.
§ 4
Dávky, o něž se může pojištěnec ucházeti u československého nositele, se vyměřují v zásadě - pokud jde o složky nezávislé na době ztrávené v pojištění - tím způsobem, že výše těchto složek vypočtená tak, jako kdyby úhrn dob uvedených v paragrafu 1 byl získán v československé soustavě, se snižuje v poměru délky dob získaných v této soustavě.
Složky důchodu, které se mění s délkou pojištěné doby a vyměřují se výlučně v závislosti na délce doby získané v československé soustavě, se nekrátí.
Čl. 14
Nesplňuje-li pojištěnec po sečtení dob uvedených v paragrafu 1 článku 13 současně podmínky předepsané zákonodárstvím obou států, má nárok na důchod v každém zákonodárství v míře, v jaké tyto podmínky splňuje.
ODDÍL 4
Ustanovení společná pro invalidní a starobní pojištění a pojištění pozůstalých (důchody)
Čl. 15
Jestliže zákonodárství jednoho ze smluvních států váže přiznání určitých dávek na podmínku bydliště, nelze tyto dávky odpírati československým nebo francouzským státním příslušníkům, bydlí-li v jednom z obou smluvních států.
Čl. 16
Při používání paragrafům 3 a 4 článku 13 přihlíží se jen k dobám pojištění platným v soustavě, v které byly získány, a jejichž délka je nejméně jeden rok jak v Československu, tak ve Francii.
Čl. 17
Jestliže podle zákonodárství jednoho ze států se dávky vyměřují na podkladě průměrného výdělku za celou dobu pojištění nebo za část této doby, určí se průměrný výdělek sloužící za podklad pro výpočet dávek hrazených tímto státem dohodou mezi nejvyššími správními úřady smluvních států, kromě případu, kdy část doby, rozhodná pro stanovení průměrného výdělku, byla získána zcela v soustavě tohoto státu.
Čl. 18
Nechť je bydliště oprávněného v Československu nebo ve Francii, řídí se složky důchodu vypláceného podle zákonodárství jednoho z obou států, pokud jde o ustanovení o výši výdělku a o konkurenci důchodu s výdělkem, zákonodárstvím, podle něhož se tyto složky důchodu vyměřují.
Při tom se nepřihlíží ke složkám důchodů poskytovaným podle soustavy druhého zákonodárství.
Podrobnosti o provádění tohoto článku budou stanoveny správní dohodou.
ODDÍL 5
Pracovní úrazy a nemoci z povolání
Čl. 19
Proti státním příslušníkům jednoho ze smluvních států nelze použíti ustanovení obsažených v zákonodárství druhého státu, která se týkají pracovních úrazů a nemocí z povolání a omezují nároky cizinců nebo je ruší v důsledku jejich bydliště.
Čl. 20
Zvýšení nebo přídavky poskytované k důchodům po pracovních úrazech podle zákonodárství platných v každém z obou smluvních států poskytují se nadále osobám, o nichž jedná článek 19, které přeloží své bydliště z jednoho státu do druhého.
Čl. 21
Jestliže zaměstnanec, kterému se dostalo odškodnění za nemoc z povolání v jednom ze smluvních států, bude uplatňovati pro nemoc téhož druhu nároky na odškodnění s hlediska zákonodárství svého nového pracovního místa v druhém státě, musí hlásiti příslušnému nositeli druhého státu dávky a přídavky, které před tím pobíral za tutéž nemoc.
Nositel poskytující nové dávky a přídavky přihlédne k dávkám dřívějším, jako kdyby je byl poskytoval sám.
ČÁST III
Obecná a různá ustanovení
ODDÍL 1
Vzájemná správní pomoc
Čl. 22
Úřady jakož i nositelé sociální bezpečnosti obou smluvních států poskytnou si navzájem služby a pomoc ve stejné míře, jako kdyby šlo o provádění jejich vlastních soustav sociální bezpečnosti.
Čl. 23
§ 1
Dobrodiní osvobození od poplatků registračních, kancelářských, kolkových a konsulárních podle zákonodárství jednoho ze smluvních států platné pro listiny, které se předkládají správním úřadům nebo nositelům sociální bezpečnosti tohoto státu, rozšiřuje se na obdobné listiny, které budou předkládány při provádění této úmluvy správním úřadům nebo nositelům sociální bezpečnosti druhého státu.
§ 2
Veškeré spisy, doklady a listiny, které budou předkládány při provádění této úmluvy, jsou osvobozeny od legalisačního visa diplomatických a konsulárních úřadů.
Čl. 24
Sdělení, zasílaná při provádění této úmluvy účastníky jejích výhod nositelům, úřadům a soudům jednoho ze smluvních států příslušným v oboru sociální bezpečnosti, vyhotovují se v úřední řeči jednoho či druhého státu.
Čl. 25
Odvolání, která se mají podati ve stanovené lhůtě u úřadu nebo nositele jednoho ze smluvních států, příslušného přijímati odvolání v oboru sociální bezpečnosti, se považují za řádně podaná, jsou-li podána v téže lhůtě u příslušného úřadu nebo nositele druhého státu. V tom případě je tento poslední úřad nebo nositel povinen postoupiti odvolání neprodleně příslušnému místu.
Čl. 26
§ 1
Nejvyšší správní úřady smluvních států vydají podrobné směrnice pro provádění této úmluvy nebo dodatkových dohod, které tato úmluva předvídá, pokud by tyto směrnice vyžadovaly vzájemnou dohodu.
Tytéž správní úřady si sdělí včas změny, k nimž dojde v zákonodárství nebo ve správních opatřeních jejich států, pokud se tyto změny a tato opatření budou týkati soustav vyjmenovaných v článku 2.
§ 2
Příslušné úřady nebo služebny každého ze smluvních států si sdělí ostatní opatření, která budou učiněna při provádění této úmluvy v jejich státě.
Čl. 27
Za nejvyšší správní úřady ve smyslu této úmluvy se v každém ze smluvních států považují ministři - každý pokud se jeho týká - do jejichž kompetence patří soustavy uvedené v článku 2.
ODDÍL 2
Různá ustanovení
Čl. 28
Nositelé, jimž náleží poskytovati dávky sociální bezpečnosti podle této úmluvy, vyplácejí je platně v měně svého státu.
V případě, že by byla v jednom či v druhém ze smluvních států vydána ustanovení, jež by omezovala devisový obchod, budou učiněna po dohodě mezi oběma vládami ihned opatření, aby byly zajištěny převody částek dlužných s jedné i druhé strany podle ustanovení této úmluvy.
Čl. 29
Touto úmluvou nejsou dotčeny předpisy soustav uvedených v článku 2 o podmínkách účasti pojištěnců na volbách, které se konají při provádění sociální bezpečnosti.
Čl. 30
Formality, které vyžadují zákonné nebo prováděcí předpisy jednoho ze smluvních států pro poskytování dávek nositeli sociální bezpečnosti mimo své státní území, platí rovněž za stejných podmínek jak pro státní příslušníky tak pro osoby, jimž se poskytují tyto dávky na základě této úmluvy.
Čl. 31
Opatření potřebná k provádění této úmluvy, pokud jde o různé druhy sociální bezpečnosti v soustavách uvedených v článku 2, budou předmětem jedné či více dodatkových dohod. Tyto dohody budou se moci týkati buď celého území smluvních států nebo jen části tohoto území.
Dodatkové dohody, k nimž dojde na základě ustanovení této úmluvy, upraví zejména poměry zaměstnanců v dolech.
Čl. 32
§ 1
Všechny nesnáze při provádění této úmluvy budou odstraněny vzájemnou dohodou nejvyšších správních úřadů smluvních států.
§ 2
Kdyby nebylo možno takto dospěti k řešení, dlužno urovnati spor rozhodčím řízením organisovaným dohodou obou vlád. Rozhodčí orgán je povinen rozhodnouti spor podle základních zásad a v duchu této úmluvy.
Čl. 33
§ 1
Tato úmluva bude ratifikována a ratifikační listiny budou vyměněny v Praze co nejdříve.
§ 2
Úmluva nabývá účinnosti prvního dne měsíce, který bude následovati po výměně ratifikačních listin.
§ 3
Dny, kdy nabudou účinnosti dodatkové dohody, které má na mysli článek 31, budou stanoveny v těchto dohodách.
§ 4
Dávky, jejichž poskytování bylo zastaveno použitím ustanovení platných v jednom ze smluvních států proto, že oprávněný má bydliště v cizině, budou poskytovány od prvního dne měsíce, který následuje po dni, kdy tato úmluva nabude účinnosti. Dávky, které z téhož důvodu nemohly býti zúčastněným přiznány, budou vyměřeny a poskytovány počínajíc týmž dnem.
Tohoto paragrafu se použije jen tehdy, budou-li žádosti podány ve lhůtě jednoho roku ode dne, kterým tato úmluva nabude účinnosti.
§ 5
Dodatkové dohody, jež má na mysli článek 31, stanoví podmínky a způsob revidování nároků dříve vyměřených jakož i nároků, které byly obnoveny nebo vyměřeny podle předešlého paragrafu za tím účelem, aby se jejich vyměření uvedlo v soulad s ustanoveními této úmluvy nebo zmíněných dohod. Byly-li nároky dříve vyměřené vyrovnány jejich kapitalisovanou hodnotou, není důvodu k revisi.
Čl. 34
§ 1
Tato úmluva se uzavírá na dobu jednoho roku. Bude mlčky obnovována rok od roku, nedojde-li k jejímu vypovědění, které dlužno sděliti 3 měsíce před uplynutím lhůty.
§ 2
V případě výpovědi zůstanou ustanovení této úmluvy a dodatkových dohod, které má na mysli článek 31, v platnosti pro získané nároky, bez ohledu na omezovací ustanovení, která by zúčastněné soustavy obsahovaly pro případ pojištěncova pobytu v cizině.
§ 3
Pokud jde o částky z dob pojištění získaných přede dnem, jímž tato úmluva pozbude platnosti, zůstanou ustanovení této úmluvy v platnosti za podmínek, které bude nutno stanoviti dodatkovými dohodami.
Čl. 35
Dnem, jímž tato úmluva nabude účinnosti, se ruší všechny předpisy, které jí odporují, zejména: 1. článek 3 úmluvy mezi Československem a Francií o vystěhovalectví a přistěhovalectví ze dne 20. března 1920, 2. prozatímní úmluva o sociálním pojištění mezi Československem a Francií ze dne 7. května 1945.
Na potvrzení toho příslušní zmocněnci podepsali tuto úmluvu a připojili své pečeti.
Vyhotoveno ve dvou stejnopisech v Paříži, dne 20. března 1920.
Dr. V. CLEMENTIS v. r. L. S.
Dr. AD. HOFFMEISTER v. r. L. S.
SCHUMAN v. r. L. S.
DANIEL MAYER v. r. L. S.

DODATKOVÁ DOHODA
ke všeobecné úmluvě ze dne 12. října 1948 mezi Československem a Francií o sociální bezpečnosti. Soustava sociální bezpečnosti platná pro zaměstnance v dolech a v závodech jim na roveň postavených
ČÁST I
Obecná ustanovení
Čl. 1
Tato dohoda upravuje předpisy platné pro československé nebo francouzské státní příslušníky, kteří pracují nebo pracovali v dolech nebo v podnicích jim na roveň postavených v jednom nebo druhém státě, jakož i pro jejich oprávněné rodinné příslušníky.
Čl. 2
Na zaměstnance, které má na mysli článek 1, a na jejich oprávněné rodinné příslušníky se vztahují ustanovení všeobecné úmluvy z 12. října 1948 s výjimkou oddílů 2 a 3, části II., týkajících se pojištění pro případ stáří, invalidity a úmrtí (důchodů).
ČÁST II
Pojištění pro případ stáří, invalidity a úmrtí (důchodů)
ODDÍL I
Společná ustanovení
Čl. 3
§ 1
U zaměstnanců, kteří byli postupně nebo střídavě zaměstnáni v dolech v jednom nebo druhém ze smluvních států, sčítají se doby práce v dolech v jednom nebo druhém státě a doby uznané podle zákonodárství každého z obou států za rovnocenné dobám této práce, a to jak pro nárok na dávky pojištění pro případ stáří, invalidity a úmrtí (důchodů), tak pro zachování nebo opětné nabytí tohoto nároku.
§ 2
Doby práce považované za práci pod zemí podle platného zákonodárství o zaměstnancích v dolech v jednom ze smluvních států se považují za doby práce pod zemí s hlediska zákonodárství druhého státu.
Čl. 4
Ke každé době uznané za rovnocennou době pojištění podle předpisů zákonodárství jednoho i druhého státu přihlíží jen nositel toho státu, kde pojištěnec pracoval naposledy v dole před dobou, o kterou jde.
Jestliže pojištěnec nepracoval v dole před touto dobou, přihlíží k této době jen nositel v tom státě, ve kterém zaměstnanec pracoval v dolech poprvé.
Čl. 5
Každý nositel rozhodne podle vlastního zákonodárství a s přihlížením k úhrnu dob pojištění bez ohledu na to, ve kterém ze smluvních států byly získány, zda pojištěnec splňuje podmínky potřebné k tomu, aby měl nárok na dávku podle tohoto zákonodárství.
Příslušný nositel stanoví výši peněžité dávky, na kterou by pojištěnec měl nárok, kdyby všechny sečtené doby pojištění byly získány výlučně podle jeho vlastního zákonodárství, a sníží tuto výši v poměru délky dob získaných podle tohoto zákonodárství.
Nositeli nepřipadne však k tíži žádná dávka, jestliže doby získané podle zákonodárství pro něj platného nedosahují v celku jednoho roku; do této minimální doby jednoho roku se započítávají jak dny skutečného výkonu práce, tak dny postavené tímto zákonodárstvím na roveň skutečnému výkonu práce.
Čl. 6
Jestliže po sečtení dob pojištění pojištěnec nesplňuje současně podmínky vyžadované zákonodárstvími obou států, má nárok na dávku v každém zákonodárství v míře, v jaké splňuje tyto podmínky.
Čl. 7
Jestliže některá skupina zaměstnanců podléhá zvláštnímu zákonodárství o zaměstnancích v dolech pouze v jednom ze smluvních států, přihlédne příslušný nositel pojištění v každém z obou států k úhrnu dob pojištění, získaných v této skupině v Československu a ve Francii.
Každý nositel použije článku 3 až 6 pro výpočet dávek, které poskytuje.
ODDÍL II
Starobní pojištění
Čl. 8
Zvláštní přídavek a kumulovatelný příspěvek na účet Francie se vypočítají podle ustanovení článků 3 až 5 oddílu I této části tak, že se přihlédne k dobám práce v obou státech jak pod zemí tak na povrchu v poměru k počtu pracovních let strávených v dolech ve Francii.
Zvláštní přídavek a kumulovatelný příspěvek se poskytují jen osobám, které pracují ve francouzských dolech.
ODDÍL III
Invalidní pojištění
Čl. 9
Dobou, po kterou pojištěnci přísluší nemocenské před vyměřením jeho důchodu, je pro nárok na invalidní důchod vždy doba, určená zákonodárstvím státu, v němž pracoval v době, kdy došlo k úrazu nebo se projevila nemoc, jež přivodila invaliditu.
Čl. 10
Důchod při invaliditě z povolání pro zaměstnance pracující v dolech lze přiznati jen pojištěncům, kteří pracovali v dolech v době, kdy došlo k úrazu nebo se projevila nemoc, jež přivodila invaliditu, a kteří bydlili ve státě povinném k plnění až do vyměření tohoto důchodu.
Důchod se přestane poskytovati důchodci, který začne znovu pracovati mimo území tohoto státu.
Čl. 11
Nesplňuje-li pojištěnec podmínky stanovené pro přiznání invalidního důchodu v žádném ze zákonodárství obou států o pracujících v dolech, použije se ustanovení článku 9 všeobecné úmluvy.
Čl. 12
Byl-li pojištěnec v době, kdy došlo k úrazu nebo kdy se projevila nemoc přivodivší invaliditu, zaměstnán v jiném státě než ve státě, v němž sídlí nositel povinný k plnění, přihlíží se při stanovení výše invalidního důchodu ke mzdě, poskytované ve státě, v němž sídlí nositel povinný k plnění, pracujícím oné skupiny povolání, k níž pojištěnec v té době patřil.
Čl. 13
Nejvyšší správní úřady obou smluvních států stanoví vzájemnou dohodou způsob lékařské a administrativní kontroly invalidů.
Čl. 14
Jestliže po zastavení nebo odnětí invalidního důchodu nabude pojištěnec opět nároku, obnoví poskytování dávek nositel, který poskytoval důchod nebo dávku původně přiznanou, jestliže lze invaliditu přičítati nemoci nebo úrazu, který byl důvodem pro přiznání tohoto důchodu.
Ustanovení tohoto článku neplatí pro důchody při invaliditě z povolání.
Čl. 15
Důchod invalidní se přemění, pokud je toho třeba, ve starobní důchod ve chvíli, kdy budou splněny podmínky, předepsané zákonodárstvím jednoho z obou států podílejících se na úhradě starobního důchodu.
ODDÍL IV
Pojištění pro případ úmrtí (důchodů)
Čl. 16
Ustanovení článků 3 až 7 platí pro různé druhy vdovských důchodů.
Čl. 17
Odchylkou od ustanovení článku 5 této dohody poskytuje sirotčí dávky výlučně nositel v tom státě, ve kterém pojištěnec naposledy pracoval v dolech.
ODDÍL V
Přídavky na děti
Čl. 18
Odchylkou od ustanovení článku 5 poskytují se přídavky pro děti podle zvláštního francouzského zákonodárství o zaměstnancích v dolech za podmínek stanovených tímto zákonodárstvím poživatelům starobních důchodů nebo jejich vdovám.
ODDÍL VI
Příděly uhlí a příbytečné
Čl. 19
O poskytování přídělů uhlí a příbytečného nebo přídavků na místo nich poskytovaných dohodnou se nejvyšší správní úřady obou států.
ODDÍL VII
Různá ustanovení
Čl. 20
§ 1
Žádosti o peněžité dávky podle ustanovení této dohody musí býti podány k jednomu z nositelů, u nichž byl pojištěnec pojištěn.
§ 2
U všech nositelů uvedených v paragrafu 1 jest označiti žádosti dnem dojití k jednomu z těchto nositelů.
§ 3
K žádostem musí býti připojeny doklady a průkazní listiny předepsané zákonodárstvími různých pojišťovacích soustav, v nichž byl pojištěnec pojištěn.
§ 4
Nositelům pojištění uvedeným v paragrafu 1 a 2 jsou postaveny na roveň všechny úřady, které podle zákonných ustanovení pro ně platných jsou příslušné pro přijímání těchto žádostí.
Čl. 21
Národní autonomní pokladna hornické sociální bezpečnosti v Paříži a Ústřední národní pojišťovna v Praze si poskytnou pomoc a služby při provádění této dohody a budou za tím účelem v přímém písemném styku.
Čl. 22
Tato dohoda bude ratifikována a ratifikační listiny budou co nejdříve vyměněny.
Nabude účinnosti týmž dnem jako všeobecná úmluva o sociální bezpečnosti.
Čl. 23
Tato dohoda se uzavírá na dobu jednoho roku. Bude mlčky obnovována rok od roku, pokud nebude vypověděna jednou z vlád oznámením druhé vládě 3 měsíce před uplynutím lhůty.
Vyhotoveno ve dvou stejnopisech v Paříži dne 12. října 1948.
Dr. V. CLEMENTIS v. r. L. S.
Dr. ADOLF HOFFMEISTER v. r. L. S.
SCHUMAN v. r. L. S.
DANIEL MAYER v. r. L. S.

ZVLÁŠTNÍ PROTOKOL
Vysoké smluvní strany se shodly na těchto ustanoveních:
a) přídavek starým zaměstnancům bude za podmínek stanovených pro francouzské zaměstnance francouzským zákonodárstvím o starých zaměstnancích přiznán všem starým zaměstnancům československým, kteří nemají dostatečného příjmu, pokud v den podání žádosti budou míti aspoň 15 let nepřetržitě bydliště ve Francii.
Přídavek starým zaměstnancům přiznaný za podmínek uvedených v tomto paragrafu přestane se poskytovati poživatelům československé státní příslušnosti, kteří opustí francouzské území;
b) sociální důchod bude za podmínek československého zákonodárství platných pro československé státní příslušníky přiznán všem francouzským státním příslušníkům, kteří v den podání žádosti budou míti aspoň 15 let nepřetržité bydliště v Československu.
Sociální důchod přiznaný za podmínek uvedených v tomto paragrafu přestane se poskytovati poživatelům francouzské státní příslušnosti, kteří opustí československé území.
Tato ustanovení nabudou účinnosti dnem, jímž vstoupí v účinnost všeobecná úmluva.
Vyhotoveno ve dvou stejnopisech v Paříži dne 12. října 1948.
Dr. V. CLEMENTIS v. r.
Dr. ADOLF HOFFMEISTER v. r.
SCHUMAN v. r.
DANIEL MAYER v. r.

ZÁVĚREČNÝ PROTOKOL
Při podepsání všeobecné úmluvy o sociální bezpečnosti mezi Československem a Francií shodly se vysoké smluvní strany na tomto prohlášení:
1. Pro nápad a vyměření nároků v soustavách pojištění pro případ stáří, invalidity nebo úmrtí (důchodů) jest dobami uznanými za rovnocenné dobám pojištění rozuměti doby uznané za ně vnitřním zákonodárstvím každého z obou smluvních států, s výjimkou všech dob získaných ve třetím státě, s nímž byla sjednána vzájemnostní úmluva;
2. rodinné přídavky se v souhlase s platným zákonodárstvím každého z obou smluvních států neposkytují osobám zaměstnaným v jednom ze smluvních států, jejichž děti bydlí ve druhém smluvním státě nebo ve státě třetím;
3. poskytování dávek přiznaných podle zvláštního zákonodárství pro zaměstnance v dolech československým státním příslušníkům nebo jejich oprávněným rodinným příslušníkům, kteří bydleli ve Francii v okamžiku vyměření těchto dávek, jež bylo zastaveno ode dne, kdy přesídlili do Československa, bude obnoveno počínajíc 1. červnem 1945.
Vyhotoveno ve dvou stejnopisech v Paříži dne 12. října 1948.
Dr. VLADIMÍR CLEMENTIS v. r.
ADOLF HOFFMEISTER v. r.
SCHUMAN v. r.
DANIEL MAYER v. r.
PROZKOUMAVŠE TUTO ÚMLUVU S DODATKOVOU DOHODOU, ZVLÁŠTNÍM A ZÁVĚREČNÝM PROTOKOLEM SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JE.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM DNE 15. ÚNORA LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO ČTYŘICÁTÉHO DEVÁTÉHO.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
GOTTWALD v. r.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
Dr. V. CLEMENTIS v. r.

*) Na straně 343.