2163/1946 Ú. l. I
Výnos ministerstva zahraničních věcí č. 227.905/I-1-46 o úředním styku s cizinou ve věcech správních.

2163.
Výnos
ministerstva zahraničních věcí
č. 227.905/I-1/46 ze 6. prosince 1946
o úředním styku s cizinou ve věcech správních.
Ministerstvo zahraničních věcí upravuje v dohodě se všemi ostatními ústředními úřady styk československých vnitrostátních úřadů s československými za zastupitelskými úřady v cizině, s úřady cizích států na území Československé republiky, s cizími úřady mimo území Československé republiky a se soukromými stranami v cizině takto:

§ 1.
Dopisování československých vnitrostátních úřadů s československými zastupitelskými úřady v cizině.
(1) Všechny československé státní a jiné veřejné úřady dopisují ve věcech správních, jež nejsou povahy zásadní nebo normotvorné (viz § 3) se zastupitelskými úřady v cizině přímo (tedy nikoliv cestou instanční ani cestou ministerstva zahraničních věcí v Praze).
(2) Obsáhlejší informace, zejména takové, pro něž jest třeba shromažďovati data, vyžadují si však vnitrostátní úřady od zastupitelských úřadů prostřednictvím miniserstva zahraničních věcí. Takové žádosti třeba zaslati ministerstvu zahraničních věcí v tolika opisech, kolik zastupitelských úřadů má býti o tyto zprávy požádáno, při čemž buďtež takové zprávy žádány jen od těch zastupitelských úřadů, kde to může míti podle povahy věci praktický význam. Žádosti za obstarání mimořádně obsáhlých informací, přesahujících rámec jeho obvyklé působnosti, jakož i žádosti, jejichž vyřízení by bylo spojeno s větším nákladem, pro nějž není zajištěna potřebná devisová úhrada, postoupí zastupitelský úřad, pokud mu takové žádosti došly přímo, před meritorním vyřízením ministerstvu zahraničních věcí, aby rozhodlo, zda a po případě za jakých podmínek se má žádosti vyhověti. Pokud jde o věci spadající do agendy odborných přidělenců u zastupitelských úřadů ze stavu jiných ministerstev než ministerstva zahraničních věcí a ministerstva národní obrany, rozhoduje ministerstvo zahraničních věcí po dohodě s resortním ministerstvem. Zastupitelský úřad postoupí žádost v tomto případě oběma ministerstvům zároveň k rozhodnutí.
(3) Dopisy ve věcech, které spadají do působnosti konsulárních úřadů, jest tam, kde v místě určení působí vedle vyslanectví též efektivní konsulární úřad, říditi přímo konsulátu a nikoliv vyslanectví.
(4) Seznam československých zastupitelských úřadů vydává počátkem každého roku Státní tiskárna v Praze za režijní cenu. V tomto seznamu jest udán obvod i rozsah působnosti každého zastupitelského úřadu, jeho poštovní a telegrafní adresa a číslo telefonu. Spisy je třeba zasílati vždy tomu zastupitelskému úřadu, který jest pro věc, o niž jde, věcně a místně příslušný. Pouze v případech, kde nelze určiti, který zastupitelský úřad jest pro vyřízení spisu příslušný, jest spisy zaslati československému vyslanectví nebo konsulátu v hlavním městě státu, o nějž jde, se žádostí o doručení věcně a místně příslušnému československému zastupitelskému úřadu.
(5) Změny v organisaci zastupitelských úřadů, nastalé během roku (zrušení, zřízení, zastavení činnosti, změny obvodu nebo působnosti) uveřejňuje ministerstvo zahraničních věcí jednak ve svém věstníku, jednak v Úředním listě republiky Československé.
(6) Konsulární úřady, vedené tituláři čestnými (honorárními), vykonávají — mimo všeobecnou ochranu a podporu československých státních zájmů a příslušníků — zpravidla pouze agendu obchodní, po případě ještě agendu legalisační a jen výjimečně jinou. Nelze tedy od nich bez dalšího požadovati vyřizování jakékoliv správní agendy. Bližší údaje o jejich agendě jsou obsaženy v seznamu zastupitelských úřadů. Tyto úřady dopisují s československými soudy a úřady vnitrostátními skrze dohlédací zastupitelský úřad. Výjimky z tohoto pravidla, které určí v jednotlivých případech ministerstvo zahraničních věcí, budou vždy uveřejněny ve věstníku ministerstva zahraničních věcí, v Úředním listě a oznámeny všem ústředním úřadům, aby o nich informovaly jim podřízené úřady.
§ 2.
Pojem správní agendy.
Agendou správní se rozumí hlavně:
a) agenda obchodní: podávání obchodních informací, vyhledávání firem pro navazování obchodních styků, podávání zpráv (důvěrně a nezávazně) o platební schopnosti a spolehlivosti cizích firem, podpora pří vymáhání pohledávek cestou mimosoudní, intervence v jednotlivých případech, pokud nejde o věci zásadní povahy, ve věcech celních nebo dopravních a pod.;
b) agenda notářská: ověřování podpisů a razítek (pečetí) úředních, jakož i podpisů soukromých, ověřování opisů a překladů, ověřování listin, pokud přísluší politickým nebo policejním úřadům, uschovávání listin, peněz a cenností, součinnost při vyřizování věcí pozůstalostních a pod.;
c) agenda matriční, pokud nejde o výměnu matričních dokladů, upravenou zvláštními mezinárodními dohodami a agenda ve věcech manželských: opatřování matričních listin, matriční poznámky a opravy, věci souvisící s legitimací, osvojením, změnou anebo udělením příjmení nebo jména, prominuti překážek manželství, vysvědčení o způsobilosti k sňatku a pod.;
d) agenda pasová a zjišťování státní a domovské příslušnosti;
e) agenda vojenská: věci odvodní, vojenská evidence, doručování vojenských sdělení, rozkazů, dokladů atd.;
f) agenda zdravotní ve věcech uznání a placení léčebných a ošetřovacích výloh, jak v Československé republice, tak v cizině;
g) agenda pensijní (pokud jde o výplatu pensí z Československé republiky do ciziny);
h) agenda finanční ve věcech daňových a poplatkových;
ch) agenda sociální ve věcech vymáhání a výplaty vyživovacích příspěvků, invalidních, vdovských a sirotčích rent, subsistenčních a repatriačních podpor, ve věcech vystěhovaleckých;
i) agenda technická ve věcech stavebnictví a technické normalisace a ve věcech plánovacích a urbanistických;
j) všelijaká jiná agenda správní.
§ 3.
Věci, které se projednávají cestou instanční; peněžní poukazy.
(1) Věci povahy sice správní, avšak rázu zásadního nebo normotvorného se projednávají cestou instační přes ministerstvo zahraničních věcí. To platí zejména:
a) bezpodmínečně o všech věcech, které mají politickou povahu, jako na příklad o politických věcech týkajících se ciziny včetně politického posuzování otázek hospodářských, sociálních, odborářských, vystěhovaleckých a pod.;
b) o všech jednáních o mezinárodních smlouvách a dohodách, o jejich výkladu a provádění, vyjímajíc jednání o zvláštních mezinárodních úmluvách a ujednáních předvídaných již v těchto smlouvách a dohodách, nebo se o ně opírajících. Se stejnou výhradou projednávají se instační cestou všechny otázky týkající se: právní pomoci, reciprocity, ochrany československého majetku v cizině, provádění znárodnění v Československé republice, mezinárodní dopravy, mezinárodního zdravotnictví atd.
(2) K věcem zásadního nebo normotvorného rázu příkladmo uvedených pod písm. a) a b) odst. (1), mohou podle okolností případu patřiti i jiné věci, na př. věci týkající se státního občanství, menšin a jejich odsunu, vysvědčení o způsobilosti k sňatku a pod.
(3) Pokud v jednotlivých případech není stanoveno jinak, nutno zasílati československým zastupitelským úřadům skrze ministerstvo zahraničních věcí též žádosti za informace o zákonné úpravě různých otázek v cizině a žádosti za opatření textu příslušných cizích zákonných předpisů.
(4) Peněžní poukazy mezi úřady vnitrostátními a československými zastupitelskými úřady se konají prostřednictvím ministerstva zahraničních věcí.
§ 4.
Styk vnitrostátních úřadů s úřady cizích států mimo Československou republiku.
Pokud není stanoveno jinak, na příklad mezinárodními smlouvami nebo administrativními dohodami, stýkají se vnitrostátní úřady s úřady cizích států (mimo území Československé republiky) prostřednictvím československých diplomatických nebo konsulárních úřadů (tedy nikoliv přímo).
§ 5.
Výjimky z ustanovení § 4.
I tam, kde není zvláštní úpravy podle mezinárodní smlouvy nebo administrativní dohody, jest dovolen přímý styk československých státních úřadů s úřady cizích států mimo území Československé republiky ve věcech mezinárodního styku železničního, plavebního, leteckého, poštovního a telekomunikačního, který zejména v dopravním a komerčním směru vyžaduje bezprostředního styku mezi železničními a poštovními správami zúčastněných států, v agendě režijní, t. j. opatřování úředních potřeb, zejména najímání bytů pro československé zaměstnance těchto resortů exponované na cizím státním území, dále styk státního úřadu statistického s cizími úřady, které obstarávají statistickou službu, styk státního úřadu plánovacího s plánovacími středisky cizích států, pokud jde o výměnu odborných informací, styk patentních úřadů, styk vodoprávních úřadů a úřadů projednávajících věci vodohospodářské, styk úřadů obstarávajících hlásnou a varovnou službu na vodních tocích, styk bezpečnostních úřadů ve věcech stíhání zločinců a příslušného pátrání, styk zdravotních úřadů ve věcech potírání nakažlivých nemocí lidských, zvířecích a rostlinných, styk pohraničních úřadů ve věcech běžné agendy pohraničního styku, styk vědeckých, uměleckých a kulturních institucí mezi sebou a styk československých ústředních úřadů s těmito institucemi.
§ 6.
Povinnost zpraviti československý zastupitelský úřad a příslušné ministerstvo při přímém styku s cizími úřady mimo Československou republiku.
V případech, kdy podle mezinárodní smlouvy, administrativní dohody nebo jiné úpravy (§ 5), jest dovoleno obraceti se přímo na cizí úřady mimo území Československé republiky je třeba, jde-li o otázku zásadního nebo všeobecného rázu, zvláště jde-li o sporný výklad nějaké mezinárodní dohody, zpraviti o tom též místně příslušný československý zastupitelský úřad (i když podle úmluvy nebo platné úpravy není jeho součinnosti k vyřízení věci potřebí) a příslušné ministerstvo.
§ 7.
Směrnice pro posuzování otázky, zda pro zprostředkování v některé věci jest příslušný československý zastupitelský úřad.
(1) Pro činnost československých zastupitelských úřadů v cizině platí zásada, že jsou povolány hájiti v cizině práva a zájmy Československé republiky a práva a zájmy československých státních občanů, pokud tito občané nemohou sami s úspěchem uplatňovati své nároky před cizími soudy, úřady nebo orgány. Naproti tomu přísluší ochrana cizích veřejných i soukromých zájmů v Československé republice zastupitelským úřadům cizích států v Československé republice.
(2) Československé zastupitelské úřady přijímají proto od stran cizí státní příslušnosti podání, pro jejichž vyřízení jest příslušný československý úřad vnitrostátní, jen v případech, kdy právní norma tak předpisuje (na př. § 17 zákona č. 225/1925 Sb.) anebo, kdy vyřízení věci jest v československém zájmu.
§ 8.
Vráceni spisů.
Po vyřízení věci jest spisy vrátiti vždy úřadu, od něhož došly, nežádal-li výslovně, aby pyly zaslány jinam, zejména snad k dalšímu řízení jinému úřadu.
§ 9.
Styk československých vnitrostátních úřadů s cizími konsulárními úřady v Československé republice.
(1) Všechny československé státní a jiné veřejné úřady nebo orgány veřejné správy s výjimkou kanceláře presidenta republiky, úřadu předsednictva vlády, ministerstev, nejvyššího účetního kontrolního úřadu a nejvyššího úřadu cenového, se stýkají s cizími konsulárními úřady a s konsulárními odděleními cizích vyslanectví v Československé republice ve věcech konsulárně-správních zásadně přímo a to buď ústně nebo písemně, pokud nejde o věci zásadní (§ 3).
(2) Bezprostřední styk cizích konsulárních úřadů v Československé republice s kanceláří presidenta republiky, úřadem předsednictva vlády, československými ministerstvy, nejvyšším účetním kontrolním úřadem a nejvyšším úřadem cenovým není zásadně přípustný. Cizí konsulární úřady v Československé republice mají se obraceti na tyto úřady toliko prostřednictvím svých nadřízených diplomatických misí a československého ministerstva zahraničních věcí (cestou diplomatickou). Výjimku bylo by lze připustiti pouze v případech velmi nutných, kdy jest nebezpečí v prodlení.
(3) Spisy, došlé přímo od cizích konsulárních úřadů v Československé republice kanceláři presidenta republiky, úřadu předsednictva vlády, některému ministerstvu, nejvyššímu účetnímu kontrolnímu úřadu nebo nejvyššímu úřadu cenovému, jest po vyřízení zaslati ministerstvu zahraničních věcí, které je vrátí prostřednictvím příslušné cizí diplomatické mise a upozorní ji vhodným způsobem, že diplomatická cesta nebyla zachována.
(4) Jest zejména také připuštěn přímý styk cizích konsulárních úřadů ve věcech matričních, jako na přiklad ve věcech souvisících s legitimací dodatečným sňatkem, s udělením nebo změnou příjmení nebo jména a s poznámkou osvojení v československé matrice.
(5) Přímý styk se však nevztahuje na úřady matriční, na něž jest nutno se obraceti jako dosud jenom prostřednictvím příslušných okresních národních výborů (v hlavním městě Praze prostřednictvím Ústředního národního výboru hlavního města Prahy, v ostatních statutárních městech v zemích České a Moravskoslezské a na Slovensku ve městech se zřízeným magistrátem prostřednictvím místních národních výborů).
(6) Zásady uvedené v odst. (1) a (2) jsou v mezinárodních stycích všeobecně uznávány a platí stejně pro styk cizích konsulárních úřadů v Československé republice s československými úřady, jako pro styk československých konsulárních úřadů s cizími úřady v cizině.
§ 10.
Styk československých vnitrostátních úřadů s cizími diplomatickými misemi v Československé republice.
(1) Československé státní a jiné veřejné úřady všech instancí se nestýkají zásadně přímo s cizími diplomatickými misemi v Československé republice.
(2) Obrátí-li se cizí diplomatická mise na jiný úřad než ministerstvo zahraničních věcí, může ji tento úřad odkázati na cestu diplomatickou, to jest na ministerstvo zahraničních věcí, na něž se mají diplomatické mise podle mezinárodního práva a mezinárodních zvyklostí obraceti. Jinak úřad může podle povahy věci věc vyříditi a spisy s vyřízením zaslati ministerstvu zahraničních věci k doručení. Doručuje-li se vyřízení cizí diplomatické misi zcela mimořádně v krajně naléhavých případech přímo, třeba opis vyřízení zaslati ministerstvu zahraničních věcí na vědomí. Ústřední úřady mohou vyřizovati přímo dotazy cizích diplomatických misí, pokud se vyřízení omezuje na oznámení skutečností nedůvěrných (uveřejněná statistická data, poukazy na odb. literaturu, adresy veřejných institucí a pod.), neobsahuje žádné rozhodnutí úřadu a není povahy politické. I v těchto případech je třeba zaslati opis vyřízení ministerstvu zahraničních věcí na vědomí.
(3) Dovoluje se však přímý styk československých státních a jiných veřejných úřadů s cizími diplomatickými misemi v Československé republice, s výjimkou věcí uvedených v § 3, odst. (1) tohoto oběžníku, ve věcech konsulárně-právních, pokud tyto diplomatické mise vyřizují svými kancelářemi, resp. svými konsulárními odděleními v obvodu své působnosti také agendu konsulární (§ 9).
(4) Kromě toho jest dovolen přímý styk státních a veřejných úřadů s diplomatickými misemi v Československé republice ve věcech, v nichž diplomatická mise sama má postavení strany, a to pokud řízení v některých věcech není upraveno odchylným způsobem.
§ 11.
Jazyk, kterým se dopisuje.
Pokud není stanoveno jinak, zejména mezinárodními smlouvami nebo administrativními dohodami, dopisují vnitrostátní československé úřady s úřady cizích států v území státním i mimo ně tam, kde přímé dopisování je přípustno, v jazyce českém nebo slovenském a jsou, je-li zaručena vzájemnost, povinny přijímati dopisy cizích úřadů i v jazyku těchto úřadů nebo v jazyku diplomatického styku. (Srov. čl. 51 vl. nař., č. 17/1926 Sb.).
§ 12.
Styk československých vnitrostátních úřadů s cizími zastupitelskými úřady v cizině.
Pro styk československých úřadů vnitrostátních s cizími zastupitelskými úřady v cizině platí zásada, uvedená v § 4. Tento styk se děje zásadně jen prostřednictvím československého ministerstva zahraničních věcí nebo prostřednictvím příslušného československého zastupitelského úřadu v cizině.
§ 13.
Styk československých vnitrostátních úřadů se soukromými stranami v cizině.
(1) Styk československých vnitrostátních úřadů všech instancí se soukromými stranami v cizině se děje zásadně přímo, pokud nejde o věci, jež se vyřizují cestou instanční (§ 3).
(2) Dojde-li podání československému vnitrostátnímu úřadu z ciziny od strany přímo bez kolku nebo bez zálohy na zpáteční poštovné, jest dovoleno, aby vyřízení bylo doručeno straně, pokud jde o československého příslušníka prostřednictvím příslušného československého zastupitelského úřadu, a jde-li o cizího státního příslušníka v cizině, prostřednictvím příslušného cizího zastupitelského úřadu v Československé republice (§ 9); při tom jest vždy žádati zároveň o vybrání kolkovného a případných vydání (za poštovné a j.) od strany.
§ 14.
Výjimky z § 13.
(1) Listiny a úřední sdělení, jejichž obsah má význam pro činnost československého zastupitelského úřadu, jako na př. vysvědčení o propuštění ze státního svazku, vysvědčení o způsobilosti k sňatku, vojenské průkazy a rozkazy (pokud nejsou straně zasílány jejím prostředníkem v Československu) a podobně, jakož i listiny a úřední sdělení ve věcech státního občanství, znárodnění a konfiskace majetku a národní správy, buďtež zasílány stranám v cizině výhradně prostřednictvím československých zastupitelských úřadů.
(2) Platební rozkazy a upomínky ve věcech daňových a poplatkových se doručují stranám v cizině poštou, a to zpravidla přímo a jen ve výjimečných nezbytných případech děje se tak prostřednictvím československých zastupitelských úřadů a to pouze v těch státech, s nimiž není uzavřena zvláštní úmluva o doručování takových spisů.
(3) V případech, kdy československé vnitrostátní úřady žádají československé zastupitelské úřady o zprostředkování styků se stranami nebo cizozemskými úřady a kdy není ze zasílaných spisů patrno, o čí zájem jde, jest nutno, aby dožadující úřad tuto okolnost v dožádání zvláště objasnil, aby zastupitelský úřad mohl posouditi, zda věc podléhá poplatkové povinnosti. Má-li strana nárok na právo chudých, budiž to rovněž poznamenáno.
(4) Zastupitelský úřad požádaný o doručení jest povinen v případě, že se adresát přestěhoval, zahájiti pátrání po nové adrese a smí spis vrátiti jako nedoručitelný teprve tehdy, když se nepodařilo vypátrati bydliště adresátovo.
(5) Doručování podle odst. (1) a (2) vykoná zastupitelský úřad není-li to v rozporu s mezinárodním ujednáním.
§ 15.
Urgence.
(1) Pro urgence platí pravidlo, že teprve po druhé bezvýsledné urgenci u dožadaného úřadu lze se obrátiti se stížností na nadřízený úřad.
(2) Při spisech projednávaných v cizině nutno přihlížeti k zvláštním poměrům dopravním a k potížím administrativy v jednotlivých státech a neurgovati předčasně vyřízení u československých zastupitelských úřadů.
§ 16.
Styk se Svazem sovětských socialistických republik.
Ustanovení tohoto oběžníku platí i pro styk se Svazem sovětských socialistických republik s tím rozdílem, že veškeré dopisování s československými příslušníky a se sovětskými občany usedlými ve Svazu sovětských socialistických republik a se sovětskými úřady a institucemi se děje prostřednictvím československého velvyslanectví v Moskvě. Dopisovati přímo se sovětskými institucemi mohou vnitrostátní úřady jen tehdy, jsou-li s nimi již v přímých stycích, nebo je-li to přípustno podle mezinárodní smlouvy nebo dohody.
§ 17.
Poštovné.
(1) Náklady na poštovné, vzniklé československým zastupitelským úřadům, zapraví tyto úřady na vrub ministerstva zahraničních věcí k tíži zálohy (paušálu) na služební výlohy, pokud nejde o poštovní výlohy, jež jsou povinny hraditi strany (§ 10 zák. č. 225/1925 Sb.). Náklady na poštovné, vzniklé československým úřadům vnitrostátním při korespondenci do ciziny, hradí tyto úřady samy, při čemž mohou vymáhati úhradu od stran, v jejichž zájmu se korespondence děje. Korespondenci do ciziny nutno řádně frankovati, pokud není úmluv s určitými státy o vzájemném osvobození úředních zásilek od poštovného.
(2) Československé zastupitelské úřady jsou povinny upozorniti strany v cizině, že mají ke svým žádostem, řízeným československým úřadům vnitrostátním, vždy připojovati postačující částku k úhradě poštovních a jiných výloh (kolkovného, dávky za úřední úkony a pod.), a to podle možnosti v hodnotách československých s výjimkou československých peněz (v poštovních známkách, v kolcích, šecích na Kčs splatných v tuzemsku a pod.), eventuelně v hodnotné cizí měně nebo v mezinárodních odpovědkách. Při tom je třeba dbáti platných devisových předpisů československých i cizích.
§ 18.
Vypravení úředních zásilek a jejich adresování.
(1) Všechny úřední zásilky, určené zastupitelským úřadům Československé republiky i soukromým stranám v cizině, dlužno vypravovati v pevných obalech a nikoliv snad v obálkách zhotovených z odpadků papíru.
(2) K úspoře poštovného a k zamezení možné ztráty spisu při poštovní dopravě nezasílají vnitrostátní úřady československým zastupitelským úřadům v cizině své administrativní spisy, nýbrž jen dopisy, v nichž stručně avšak výstižně vylíčí věc, o níž jde a uvedou, o co zastupitelský úřad žádají. Přílohy k těmto dožádáním lze přípoji ti výjimečně jen tehdy, jestliže je to nezbytně nutné k jejich účelnému vyřízení. V dožádáních za vyšetření určitých skutečností, zasílaných zastupitelským úřadům, nebudiž také odkazováno na předpisy (vnitřní oběžníky, zákony a nařízení předpřevratové a z doby nesvobody a pod.), o nichž nelze s určitostí předpokládati, že jsou zastupitelským úřadům známy. Takovéto předpisy buďtež uváděny v plném znění.
(3) Do ciziny nutno na obálkách dopisů psáti adresy mimo v jazyku státním vždy též francouzsky, do anglosaských zemí anglicky, nebo pouze francouzsky (anglicky).
Francouzská adresa zní:
a) pro velvyslanectví: Ambassade de la République Tchécoslovaque à . . . . .
b) pro vyslanectví: Légation de la République Tchécoslovaque à . . . . . .
c) pro úřady konsulární: Consulat Genéral, Consulat nebo Viceconsulat de la République Tchécoslovaque à . . . . . .
d) pro konsulární jednatelství: Agence Consulaire de la République Tchécoslovaque à . . . . . .
Anglická adresa zní:
a) pro velvyslanectví: Embassy of the Czechoslovak Republic in . . . . . .
b) pro vyslanectví: Legation of the Czechoslovak Republic in . . . . . .
c) pro úřady konsulární: Consulate General, Consulate nebo Viceconsulate of the Czechoslovak Republic in . . . . . .
d) pro konsulární jednatelství: Consular agency of the Czechoslovak Republic in . . . . . .
(4) Jméno města, bližší označení čtvrti, ulice domu, poschodí a bytu je třeba uváděti v adrese vždy úplně, přesně, čitelně a v jazyku příslušného státu nebo francouzsky tak, jak jest uvedeno v seznamu zastupitelských úřadů (§ 1, odst. 3), nikoliv však ve znění českém nebo slovenském.
(5) Jména stran nebo názvy úřadů v adresách zásilek, určených do ciziny, nebuďtež uvedeny v třetím pádě, nýbrž vždy v pádě prvním. U ženských jmen budiž koncovka -ová oddělována a psána menším písmenem všude tam, kde by mohlo dojíti k záměně adresátů nebo nedoručení zásilek proto, že cizím orgánům tyto zvláštnosti našeho jazyka nejsou známy. Křestní jména, lišící se ve francouzštině nebo angličtině od jazyka českého neb slovenského, jest uváděti v závorce též v příslušném jazyku cizím.
§ 19.
Závěrečná ustanovení.
(1) Tento oběžník nahrazuje čl. 1 až 17 výnosu ministerstva zahraničních věcí ze dne 24. února 1925, čís. 211.554/24-V/1 (str. 275 a násl. Sb. služeb, předp.) a výnos ministerstva zahraničních věcí z 25. června 1930, č. 87.512/I-1/30 (Věstník min. zahr. věcí č. 7/1930), které se tímto ruší. Styk v oboru agendy soudní se upraví zvláštním výnosem.
(2) Tento oběžník se nevztahuje na styk československých úřadů s mezinárodními institucemi a organisacemi a na styk těchto úřadů ve věcech povahy soukromoprávní. Pokud pro určitou agendu platí předpisy zvláštní, lze ustanovení tohoto oběžníku používati pouze podpůrně.
(3) O obsahu tohoto oběžníku zpraví dohlédací úřady podřízené honorární konsulární úřady, pokud jde o jejich agendu. Pro ty honorární úřady, jež dopisují česky neb slovensky, přikládá se potřebný počet výtisků.

Za ministra:
Dr. František Černý v. r.