1492/1946 Ú. l. I
Vyhláška nejvyššího úřadu cenového o nejvýše přípustných procentních přirážkách v obchodě s koženými rukavicemi.

1492.
Vyhláška
nejvyššího úřadu cenového
ze dne 25. června 1946
o nejvýše přípustných procentních přirážkách v obchodě s koženými rukavicemi.
Nejvyšší úřad cenový stanoví podle § 2, odst. 1 a § 6 vládního nařízení o zřízení nejvyššího úřadu cenového, podle §§ 11 a 20 nařízení předsedy nejvyššího úřadu cenového ze dne 21. září 1940, č. 313 Sb., o cenách kožedělných výrobků toto:

§ 1.
Tvoření cen v maloobchodě:
1. Obchodní podniky, které prodávají kožené rukavice všech druhů v maloobchodě (také v ambulantní živnosti) přímému spotřebiteli, mohou si připočíst k své nákupní ceně nejvýše procentní přirážky, uvedené v odstavci 3, pokud v dalším není jinak stanoveno.
2. Nejvýše přípustné procentní přirážky jsou stanoveny pro dvě místní třídy:
Do I. místní třídy patří:
Velká Praha, Velké Brno, Plzeň, České Budějovice, Hradec Králové (s Pražským předměstím), Pardubice, Kladno, Ml. Boleslav, Mor. Ostrava, Olomouc, Prostějov, Jihlava, Zlín, Liberec, Most, Opava, Ústí n. L. a Chomutov. Jen po dobu lázeňské sezony: Poděbrady, Luhačovice, Mariánské Lázně, Františkovy Lázně a Karlovy Vary.
Do II. místní třídy patří všechny ostatní obce v zemi České a Moravskoslezské.
Ambulantní obchodníci smějí připočítávat nejvýše procentní přirážku místní třídy, do níž je zařazeno místo prodeje.
(3) Nejvýše přípustné procentní přirážky v maloobchodě s koženými rukavicemi se stanoví těmito procenty z nákupní ceny:
Místní třídaI.II.A.Kožené rukavice pracovní a do povoláni27%22%,B.Kožené rukavice dětské30%25%,C.Ostatní kožené rukavice vyjma dětské35%30%.
4. Maloobchodník smí účtovat stanovené procentní přirážky jen tehdy, odebírá-li zboží přímo od výrobce; nakupuje-li od velkoobchodu, je povinen snížit procentní přirážky podle odst. 3 o 5% z nákupní ceny.
5. Nakupuje-li maloobchodník od jiného maloobchodníka, nesmí tím být zboží při dalším prodeji zdraženo. Prodávající se dělí při takových prodejích s kupujícím o obchodní rozpětí stanovené pro maloobchod. Prodávající maloobchodník je povinen udat v účtě kupujícímu maloobchodníku, zda zboží koupil buď od výrobce, či od velkoobchodníka a prodejní cenu výrobce nebo velkoobchodníka, kterou pak kupující maloobchodník vezme za základ pro výpočet své nejvýše přípustné přirážky. Jde-li o zboží nakoupené od velkoobchodu, platí kromě toho omezení uvedené v odstavci 4.
6. Odebírá-li maloobchodní podnik kožené rukavice od velkoobchodního podniku a je--li mezi těmito podniky hospodářská účast v jakékoli výši a jakéhokoli druhu, při čemž se poskytnuti úvěru za takovou účast nepovažuje, smějí oba podniky připočítat dohromady jen příslušnou přirážku pro maloobchod. Velkoobchodní podnik je tedy povinen udat maloobchodníku prodejní cenu výrobce a maloobchodní podnik ji vezme za základ k výpočtu zbytku příslušné přirážky pro maloobchod.
§ 2.
Nejvýše přípustné procentní přirážky pro výrobce při prodeji přímým spotřebitelům.
Výrobci, kteří prodávají kožené rukavice ve svých obchodech spotřebitelům, jsou, pokud jde o obchody uskutečněné v těchto prodejnách, považováni za maloobchodníky. Nákupní cenou se v tomto případě rozumí výrobní cena utvořená podle platných předpisů nejvyššího úřadu cenového o tvoření cen ve výrobě kožených rukavic. Zvláštní prodejní náklady se nesmějí do této ceny kalkulovat.
§ 3.
Nejvýše přípustné procentní přirážky ve velkoobchodě.
1. Velkoobchodník smí k své nákupní ceně připočítat nejvýše přirážku 4 %.
Tuto přirážku mohou připočítat jen obchodní podniky, které ve srovnávací době, t. j. v prvním čtvrtletí 1939, nakupovaly prokazatelně rukavice od výrobců rukavic nebo je dovážely a na vlastní účet je prodávaly maloobchodníkům nebo podnikům jim na roveň postaveným.
Ostatní velkoobchodní podniky mohou prodávat jen za vlastní nákupní cenu.
2. Nakupuje-li velkoobchodník od jiného velkoobchodníka, nesmí tím být zboží při dalším prodeji zdraženo. Prodávající se dělí při takových prodejích s kupujícím o obchodní rozpětí stanovené pro velkoobchod. Prodávající je povinen udat v účtě kupujícímu velkoobchodníkovi, zda zboží nakoupil od výrobce, či od velkoobchodníka a prodejní cenu výrobce, kterou pak kupující velkoobchodník vezme za základ pro výpočet své nejvýše přípustné procentní přirážky.
3. Odebírá-li velkoobchodní podnik zboží od výrobního podniku a je-li mezi těmito podniky hospodářská účast v jakékoli výši a jakéhokoli druhu, při čemž se poskytnutí úvěru za takovou účast nepovažuje, smí požadovat za toto zboží při dalším prodeji jen svou nákupní cenu, bez připočtení jakékoli přirážky.
§ 4.
Nákupní cena.
1. Nákupní cenou, není-li jinak stanoveno, rozumí se dodavatelem skutečně účtovaná, platným cenovým předpisům odpovídající cena, po srážce případných slev (netto cena).
2. Při určení nákupní ceny nemusejí se pokladní srážky až do výše 3% odečítat.
3. Připočítávat provisi za zprostředkování nákupu zboží je nepřípustné.
§ 5.
Úhrada nákladů a obchodního zisku.
Ze stanovených nejvýše přípustných procentních přirážek je třeba hradit veškeré náklady (všeobecnou režii, dopravné, nákupní náklady, obal, skonta, provise, daň z obratu a. j.) a obchodní zisk.
§ 6.
Zaokrouhlování prodejních cen.
Prodejní ceny vypočtené podle ustanovení této vyhlášky smějí být zaokrouhlovány v maloobchodě na celé Kčs nahoru, když haléřová částka přesahuje 50 haléřů. Ceny, jejichž částky nepřesahují 50 haléřů je třeba zaokrouhlovati na celé Kčs dolů.
§ 7.
Označování zboží prodejní cenou.
1. Každý obchodník musí veškeré zboží, které má vystaveno v prodejní místnosti, označit prodejní cenou a údaje, z nichž možno zjistit bezpečně původ zboží (běžné číslo kontrolního skladního záznamu nebo běžné číslo došlého účtu, po případě příslušné běžné číslo kalkulační knihy u výrobců, kteří jsou zároveň obchodníky). Dokud není zboží takto označeno, nesmí být v prodejní místnosti vyloženo a k prodeji nabízeno.
2. Zboží uložené ve skladišti, do něhož nemají zákazníci přístupu, nemusí být označeno prodejní cenou, musí však být označeno skladním číslem, které souhlasí se zápisem v kontrolním skladním záznamu nebo s běžným číslem došlého účtu nebo s běžným číslem kalkulační knihy.
3. Označování zboží podle odstavců 1 a 2 je třeba provést zřetelně a písmem dobře a trvale čitelným, na př. psacím nebo značkovacím strojem, razítkem, inkoustem nebo inkoustovou tužkou. Při změně označení ceny nesmí být původní zápis vymazán nebo učiněn nečitelným.
4. Zavedené výrobní značky jednotlivých druhů zboží nesmějí být měněny ani snímány, pokud zboží není docela prodáno.
§ 8.
Vedení kontrolních a skladních záznamů.
Obchodníci s koženými rukavicemi jsou povinni založit a vést kontrolní záznamy o zboží, které musejí obsahovat aspoň tato data: množství zboží, den převzetí zboží, jméno dodavatele, výrobní značku a číslo, skladové číslo, nákupní cenu, vykalkulovanou cenu prodejní a odvolání na příslušný účetní zápis. Kontrolní (skladní) záznamy o zboží musejí být založeny nejpozději před zahájením prodeje kožených rukavic.
§ 9.
Další podniky, které je třeba pokládat za obchodníky podle této vyhlášky.
Spotřební družstva, jejích obchodní sdružení, závodní konsumy a pod. sdružení a podomní obchodníci se považují za maloobchodníky ve smyslu této vyhlášky.
§ 10.
Osvobození od povinnosti vést a předkládat záznamy o obchodních rozpětích.
Procentní přirážky podle této vyhlášky nahrazují obchodní rozpětí podle § 8 nařízení č. 313/1940 Sb. Obchodní podniky, na něž se tato vyhláška vztahuje, jsou zproštěny povinnosti vést a předkládat záznamy o svých rozpětích podle § 9, odst. 3, po případě § 10, odst. 1, písm., b) nařízení č. 313/1940 Sb.
§ 11.
Zařazení do skupin zboží a místních tříd.
1. Vzejdou-li pochybnosti, do které ze skupin zboží uvedených v této vyhlášce určité zboží patří, rozhoduje o tom nejvyšší úřad cenový.
2. Nejvyšší úřad cenový může jednotlivým noho všem obchodním podnikům určité obce nařídit, aby použily přirážek jiné místní třídy.
§ 12.
Nejvyšší úřad cenový nebo místa jím pověřená mohou povolit nebo nařídit výjimky z ustanovení této vyhlášky nebo z předpisů vydaných k jejímu provedení.
§ 13.
Přestupky ustanovení této vyhlášky se trestají podle části čtvrté vládního nařízení o zřízení nejvyššího úřadu cenového a podle předpisů toto nařízení měnících nebo doplňujících.
§ 14.
Pokud z ustanovení této vyhlášky nevyplývá nic jiného, zůstává použivatelnost nařízení předsedy nejvyššího úřadu cenového č. 313/1940 Sb., nedotčena.
§ 15.
Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem vyhlášení. Současně se zrušuje použivatelnost vyhlášky nejvyššího úřadu cenového ze dne 12. srpna 1942, běž. č. 895, o stanovení nejvýše přípustných procentních přirážek v obchodě s koženými rukavicemi (Ú. l. č. 223/1942).

Za předsedu nejvyššího úřadu cenového:
Dr. Maur v. r.