64/2014 Sb. m. s.
Sdělení Ministerstva zahraničních věcí o sjednání Protokolu, který upravuje Smlouvu mezi vládou České republiky a vládou Singapurské republiky o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu

64
SDĚLENÍ
Ministerstva zahraničních věcí

Ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 26. června 2013 byl v Singapuru podepsán Protokol, který upravuje Smlouvu mezi vládou České republiky a vládou Singapurské republiky o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu1).
S Protokolem vyslovil souhlas Parlament České republiky a prezident republiky jej ratifikoval.
Protokol vstoupil v platnost na základě svého článku 12 odst. 2 dne 12. září 2014.
Anglické znění Protokolu a jeho překlad do českého jazyka se vyhlašují současně.


PŘEKLAD
PROTOKOL,
KTERÝ UPRAVUJE
SMLOUVU
MEZI
VLÁDOU ČESKÉ REPUBLIKY
A
VLÁDOU SINGAPURSKÉ REPUBLIKY
O ZAMEZENÍ DVOJÍHO ZDANĚNÍ
A ZABRÁNĚNÍ DAŇOVÉMU ÚNIKU
V OBORU DANÍ Z PŘÍJMU
VLÁDA ČESKÉ REPUBLIKY A VLÁDA SINGAPURSKÉ REPUBLIKY,
přejíce si uzavřít Protokol, který upravuje Smlouvu mezi vládou České republiky a vládou Singapurské republiky o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu, která byla podepsána v Singapuru dne 21. listopadu 1997 (v tomto protokolu dále jen „Smlouva“),
se dohodly takto:
ČLÁNEK 1
1. Článek 3 odstavec 1 písmeno b) Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„b) výraz „Singapur“ označuje Singapurskou republiku a, pokud je použit v zeměpisném významu, zahrnuje jeho pevninské území, vnitrozemské vody a výsostné vody, jakož i každou přímořskou oblast umístěnou mimo výsostných vod, která je nebo v budoucnu může být, v souladu s mezinárodním právem, podle jeho vnitrostátních právních předpisů označena za oblast, kde Singapur může vykonávat svrchovaná práva nebo jurisdikci, pokud jde o moře, mořské dno, podloží a přírodní zdroje;“
2. Do článku 3 Smlouvy se doplňuje odstavec 3, který zní následovně:

„3. Jestliže správce trustu podléhá zdanění v jednom smluvním státě, pokud jde o dividendy, úroky nebo licenční poplatky, které plynou trustu ze zdrojů na území druhého smluvního státu, má se za to, že pro účely článků 10, 11 a 12 je tento správce skutečným vlastníkem dividend, úroků nebo licenčních poplatků.“
ČLÁNEK 2
Článek 5 odstavec 2 písmeno a) Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„a) lokální místo vedení;“
ČLÁNEK 3
Článek 8 Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„Článek 8
Vodní a letecká doprava
1. Zisky z provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě podléhají zdanění jen ve smluvním státě, v němž se nachází místo skutečného vedení podniku.
2. Jestliže místo skutečného vedení podniku vodní dopravy je na palubě lodi, považuje se za umístěné ve smluvním státě, v němž se nachází domovský přístav lodi, nebo, není-li takový domovský přístav, ve smluvním státě, jehož je provozovatel lodi rezidentem.
3. Pro účely tohoto článku a bez ohledu na ustanovení článku 12, zisky z provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě rovněž zahrnují:
a) zisky z pronájmu lodí nebo letadel bez posádky a
b) zisky z používání, údržby nebo pronájmu kontejnerů (včetně přívěsů a souvisejícího zařízení pro přepravu kontejnerů) používaných pro přepravu zboží,
pokud je takový pronájem nebo takové používání, údržba nebo pronájem, podle toho o jaký případ jde, nahodilý ve vztahu k provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě.
4. Úroky mající zdroj v jednom smluvním státě a pobírané z fondů vytvářených v tomto smluvním státě jako nedílná součást vykonávání činnosti spočívající v provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě se považují za zisky z provozování takových lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě a ustanovení článku 11 se nepoužijí ve vztahu k takovým úrokům.
5. Ustanovení odstavce 1 platí rovněž pro zisky z účasti na poolu, společném provozu nebo mezinárodní provozní organizaci.“
ČLÁNEK 4
Článek 9 Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„Článek 9
Sdružené podniky
1. Jestliže
a) se podnik jednoho smluvního státu podílí přímo nebo nepřímo na vedení, kontrole nebo kapitálu podniku druhého smluvního státu, nebo
b) tytéž osoby se podílejí přímo nebo nepřímo na vedení, kontrole nebo kapitálu podniku jednoho smluvního státu i podniku druhého smluvního státu
a jestliže v těchto případech jsou oba podniky ve svých obchodních nebo finančních vztazích vázány podmínkami, které sjednaly nebo jim byly uloženy a které se liší od podmínek, které by byly sjednány mezi nezávislými podniky, mohou jakékoliv zisky, které by, nebýt těchto podmínek, byly docíleny jedním z podniků, ale vzhledem k těmto podmínkám docíleny nebyly, být zahrnuty do zisků tohoto podniku a následně zdaněny.
2. Jestliže jeden smluvní stát zahrne do zisků podniku tohoto státu - a následně zdaní - zisky, které podniku druhého smluvního státu byly zdaněny v tomto druhém státě, a druhý smluvní stát souhlasí, že zisky takto zahrnuté jsou zisky, které by byly docíleny podnikem prvně zmíněného státu, kdyby podmínky sjednané mezi oběma podniky byly takové, jaké by byly sjednány mezi nezávislými podniky, upraví tento druhý stát přiměřeně částku daně tam uložené z těchto zisků. Při stanovení této úpravy se přihlédne k ostatním ustanovením této smlouvy a, bude-li to nutné, příslušné úřady smluvních států se za tím účelem vzájemně poradí.
3. Ustanovení odstavce 2 se nepoužijí v případě podvodu, hrubé nedbalosti nebo vědomého zanedbání.“
ČLÁNEK 5
Do článku 11 odstavce 2 Smlouvy se doplňují dvě věty, které zní následovně:

„Penále ukládané za pozdní platbu se nepovažuje za úroky pro účely tohoto článku. Výraz „úroky“ nezahrnuje žádnou část příjmu, která je považována za dividendu podle ustanovení článku 10 odstavce 3.“
ČLÁNEK 6
Odstavce 2 a 3 článku 12 Smlouvy se nahrazují následujícím:

„2. Tyto licenční poplatky však mohou být, vyjma případu druhu plateb, který je uveden v písmenu a) odstavce 3, rovněž zdaněny ve smluvním státě, v němž mají zdroj, a to podle právních předpisů tohoto státu, avšak jestliže skutečný vlastník licenčních poplatků je rezidentem druhého smluvního státu, daň takto uložená nepřesáhne:
a) 5 procent hrubé částky licenčních poplatků, a to v případě druhu plateb, který je uveden v písmenu b) odstavce 3;
b) 10 procent hrubé částky licenčních poplatků, a to v případě druhu plateb, který je uveden v písmenu c) odstavce 3.
Příslušné úřady smluvních států upraví vzájemnou dohodou způsob aplikace těchto omezení.
3. Výraz „licenční poplatky“ označuje platby jakéhokoliv druhu obdržené jako náhrada za užití nebo za právo na užití:
a) jakéhokoliv autorského práva k dílu literárnímu, uměleckému nebo vědeckému, s výjimkou počítačového programu, a včetně kinematografických filmů a filmů nebo pásek pro televizní nebo rozhlasové vysílání;
b) jakéhokoliv průmyslového, obchodního nebo vědeckého zařízení;
c) jakéhokoliv patentu, ochranné známky, návrhu nebo modelu, plánu, tajného vzorce nebo postupu a počítačového programu nebo za informace, které se vztahují na zkušenosti nabyté v oblasti průmyslové, obchodní nebo vědecké.“
ČLÁNEK 7
Odstavec 4 článku 13 Smlouvy se zrušuje a stávající odstavec 5 článku 13 Smlouvy se přečíslovává na odstavec 4 článku 13 Smlouvy a nahrazuje se následujícím:

„4. Zisky ze zcizení jakéhokoliv jiného majetku, než který je uveden v odstavcích 1, 2 a 3, podléhají zdanění jen ve smluvním státě, jehož je zcizitel rezidentem.“
ČLÁNEK 8
1. Článek 22 odstavec 1 Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„1. S výhradou ustanovení právních předpisů Singapuru týkajících se vyloučení dvojího zdanění, bude v případě rezidenta Singapuru dvojí zdanění vyloučeno následovně:
Jestliže rezident Singapuru pobírá příjem z České republiky, který může být v souladu s ustanoveními této smlouvy zdaněn v České republice, Singapur povolí jako zápočet na singapurskou daň splatnou z příjmu tohoto rezidenta zaplacenou českou daň, ať přímo nebo srážkou. Jestliže tímto příjmem je dividenda vyplácená společností, která je rezidentem České republiky rezidentu Singapuru, kterým je společnost vlastnící přímo nebo nepřímo ne méně než 10 procent kapitálu prvně zmíněné společnosti, vezme se při zápočtu v úvahu zaplacená česká daň touto společností z části jejích zisků, z nichž je dividenda vyplácena.“
2. Úvodní část odstavce 2 článku 22 Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„2. S výhradou ustanovení právních předpisů České republiky týkajících se vyloučení dvojího zdanění, bude v případě rezidenta České republiky dvojí zdanění vyloučeno následovně:“
ČLÁNEK 9
1. Článek 23 odstavec 2 Smlouvy se mění tak, že se zrušuje jeho druhá věta.
2. Článek 23 odstavec 3 Smlouvy se mění tak, že se nahrazuje slovní spojení „ustanovení článku 9“ slovním spojením „ustanovení článku 9 odst. 1“.
3. Článek 23 odstavec 4 písmeno b) Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„b) státním příslušníkům druhého smluvního státu takové osobní úlevy, slevy a snížení daně, které přiznává svým vlastním státním příslušníkům, kteří nejsou rezidenty prvně zmíněného státu nebo jiným osobám, jak může být stanoveno v daňových zákonech prvně zmíněného státu.“
ČLÁNEK 10
Článek 25 Smlouvy se nahrazuje následujícím:

„Článek 25
Výměna informací
1. Příslušné úřady smluvních států si budou vyměňovat takové informace, u nichž lze předpokládat, že jsou relevantní ve vztahu k provádění ustanovení této smlouvy nebo ve vztahu k provádění nebo vymáhání vnitrostátních právních předpisů, které se vztahují na daně všeho druhu a pojmenování ukládané jménem smluvních států nebo jejich nižších správních útvarů nebo místních úřadů, pokud zdanění, které upravují, není v rozporu se Smlouvou. Výměna informací není omezena články 1 a 2.
2. Veškeré informace obdržené smluvním státem podle odstavce 1 budou udržovány v tajnosti stejným způsobem jako informace získané podle vnitrostátních právních předpisů tohoto státu a budou poskytnuty pouze osobám nebo úřadům (včetně soudů a správních úřadů), které se zabývají vyměřováním nebo vybíráním daní, které jsou uvedeny v odstavci 1, vymáháním nebo trestním stíháním ve věci těchto daní, rozhodováním o opravných prostředcích ve vztahu k těmto daním nebo dozorem výše uvedeného. Tyto osoby nebo úřady použijí tyto informace jen k těmto účelům. Mohou sdělit tyto informace při veřejných soudních řízeních nebo v soudních rozhodnutích.
3. Ustanovení odstavců 1 a 2 nebudou v žádném případě vykládána tak, že ukládají smluvnímu státu povinnost:
a) provést správní opatření, která by porušovala právní předpisy a správní praxi tohoto nebo druhého smluvního státu;
b) poskytnout informace, které nemohou být získány na základě právních předpisů nebo v běžném správním řízení tohoto nebo druhého smluvního státu;
c) poskytnout informace, které by odhalily jakékoliv obchodní, hospodářské, průmyslové, komerční nebo profesní tajemství nebo obchodní postup, nebo informace, jejichž sdělení by bylo v rozporu s veřejným pořádkem.
4. Jestliže jsou v souladu s tímto článkem jedním smluvním státem požadovány informace, druhý smluvní stát použije svých opatření zaměřených na získávání informací, aby získal požadované informace, i když tento druhý stát takové informace nepotřebuje pro své vlastní daňové účely. Povinnost obsažená v předchozí větě podléhá omezením odstavce 3, ale v žádném případě nebudou tato omezení vykládána tak, že umožňují smluvnímu státu odmítnout poskytnout informace pouze z toho důvodu, že nemá domácí zájem na takových informacích.
5. Ustanovení odstavce 3 nebudou v žádném případě vykládána tak, že umožňují smluvnímu státu odmítnout poskytnout informace pouze z toho důvodu, že informacemi disponuje banka, jiná finanční instituce, pověřenec nebo osoba, která jedná v zastoupení nebo jako zmocněnec, nebo proto, že se informace vztahují k vlastnickým podílům na osobě.“
ČLÁNEK 11
Pro účely Smlouvy se rozumí, že:
a) ustanovení Smlouvy v žádném případě nezabraňují smluvnímu státu provádět ustanovení jeho vnitrostátních právních předpisů určených k zabraňování daňovým únikům nebo situacím vyhýbaní se daňové povinnosti;
b) příslušný úřad jednoho smluvního státu může, po konzultaci s příslušným úřadem druhého smluvního státu, odepřít jakékoli osobě, nebo pokud jde o jakoukoli transakci, výhody plynoucí ze Smlouvy, jestliže by podle jeho názoru poskytnutí těchto výhod znamenalo zneužití Smlouvy.
ČLÁNEK 12
1. Smluvní státy si vzájemně oznámí, že požadavky stanovené podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro vstup tohoto protokolu v platnost byly splněny.
2. Protokol vstoupí v platnost dnem pozdějšího z oznámení uvedených v odstavci 1 tohoto článku a jeho ustanovení se budou provádět:
a) v České republice:
(i) pokud jde o daně vybírané srážkou u zdroje, na příjmy vyplácené nebo připisované k 1. lednu v kalendářním roce následujícím po roce, v němž Protokol vstoupí v platnost, nebo později;
(ii) pokud jde o ostatní daně z příjmů, na příjmy za každý daňový rok začínající 1. ledna v kalendářním roce následujícím po roce, v němž Protokol vstoupí v platnost, nebo později;
(iii) pokud jde o článek 10, na žádost učiněnou ke dni vstupu Protokolu v platnost nebo později;
b) v Singapuru:
(i) pokud jde o daň ukládanou za každý rok vyměřování začínající 1. ledna v druhém kalendářním roce následujícím po roce, v němž Protokol vstoupí v platnost, nebo později;
(ii) pokud jde o článek 10, na žádost učiněnou ke dni vstupu Protokolu v platnost nebo později.
ČLÁNEK 13
Tento protokol, který tvoří nedílnou součást Smlouvy, zůstane v platnosti dokud zůstane v platnosti Smlouva a bude se provádět dokud se bude provádět samotná Smlouva.
Na důkaz toho podepsaní, k tomu řádně zmocněni, podepsali tento protokol.
Dáno v Singapuru dne 26. června 2013 ve dvou původních vyhotoveních v anglickém jazyce.
Za vládu
České republiky
PhDr. Tomáš Smetánka v. r.
mimořádný a zplnomocněný velvyslanec
České republiky v Singapurské republice
Za vládu
Singapurské republiky
Tan Soo Khoon v. r.
mimořádný a zplnomocněný velvyslanec
Singapurské republiky v České republice

1) Smlouva mezi vládou České republiky a vládou Singapurské republiky o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a Protokol k ní podepsané v Singapuru dne 21. listopadu 1997 byly vyhlášeny pod č. 224/1998 Sb.