188/1964 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Mongolskou lidovou republikou

188
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 13. září 1964
o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Mongolskou lidovou republikou

Dne 8. listopadu 1963 byla v Praze podepsána Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Mongolskou lidovou republikou. S Úmluvou vyslovilo Národní shromáždění souhlas dne 26. února 1964 a president republiky ji ratifikoval dne 16. března 1964.
Ratifikační listiny byly vyměněny v Ulánbátaru dne 10. dubna 1964.
Podle svého článku 26 Úmluva vstoupila v platnost dne 10. dubna 1964.
České znění Úmluvy se vyhlašuje současně.

První náměstek ministra:
dr. Gregor v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Mongolskou lidovou republikou
President Československé socialistické republiky a presidium Velkého lidového churalu Mongolské lidové republiky vedeni snahou dále rozšiřovat přátelské vztahy a všestrannou spolupráci v souladu s přáním a v zájmu lidu obou zemí se rozhodli uzavřít tuto Konzulární úmluvu. Za tím účelem jmenovali svými zmocněnci:
president Československé socialistické republiky
Václava Davida,
ministra zahraničních věcí
presidium Velkého lidového churalu Mongolské lidové republiky
Šadavyna Cagandorže,
mimořádného a zplnomocněného velvyslance Mongolské lidové republiky v Československé socialistické republice,
kteří vyměnivše si plné moci, jež shledali v náležitém pořádku a v předepsané formě, se dohodli takto:
I. Vysvětlení pojmů
Článek 1
Pro účely této Úmluvy mají následující výrazy tento význam:
a) „konzulární úřad“ je generální konzulát, konzulát, vicekonzulát nebo konzulární jednatelství;
b) „vedoucí konzulárního úřadu“ je osoba pověřená vysílajícím státem, aby vykonávala povinnosti spojené s touto funkcí;
c) „konzulární úředník“ je každá osoba, včetně vedoucího konzulárního úřadu, pověřená výkonem konzulárních funkcí;
d) „konzulární zaměstnanec“ je každá osoba zaměstnaná v administrativních nebo technických službách konzulárního úřadu;
e) „člen služebního personálu“ je každá osoba zaměstnaná v domácích službách konzulárního úřadu;
f) „členové konzulárního úřadu“ jsou konzulární úředníci, konzulární zaměstnanci a členové služebního personálu;
g) „členové konzulárního personálu“ jsou konzulární úředníci kromě vedoucího konzulárního úřadu, konzulární zaměstnanci a členové služebního personálu.
II. Zřizování konzulárních úřadů, vysílání a přijímání vedoucích konzulárních úřadů
Článek 2
1. Každá ze smluvních stran může zřizovat na území druhé smluvní strany konzulární úřady a vysílat vedoucí konzulárních úřadů a členy konzulárního personálu.
2. Sídla konzulárních úřadů a konzulární obvody budou určeny dohodou smluvních stran.
Článek 3
1. Vedoucí konzulárního úřadu může zahájit výkon konzulárních funkcí po předložení konzulského patentu a po udělení exequatur přijímajícím státem. V konzulském patentu bude uvedeno jméno a příjmení vedoucího konzulárního úřadu, jeho kategorie a třída, jakož i konzulární obvod a sídlo konzulárního úřadu.
2. Přijímající stát může vedoucímu konzulárního úřadu udělit povolení k zatímnímu výkonu konzulárních funkcí před udělením exequatur.
3. Jakmile vedoucí konzulárního úřadu obdrží exequatur nebo povolení uvedené v odstavci 2 tohoto článku, provedou příslušné orgány přijímajícího státu nutná opatření k tomu, aby mu byl umožněn výkon konzulárních funkcí a požívání výhod, výsad a imunit mu náležejících.
Článek 4
Konzulární úředníci musí být občany vysílajícího státu.
Článek 5
1. Při přechodné nepřítomnosti nebo jiné překážce bránící vedoucímu konzulárního úřadu vykonávat jeho funkce, jakož i při jeho odvolání nebo úmrtí, může vysílající stát pověřit člena diplomatického personálu diplomatické mise své země nebo konzulárního úředníka téhož nebo jiného konzulárního úřadu k dočasnému výkonu funkcí vedoucího konzulárního úřadu. Jméno a původní funkce osoby takto pověřené budou předem písemně oznámeny ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
2. Osoba pověřená ve smyslu ustanovení odstavce 1 tohoto článku dočasným výkonem funkce vedoucího konzulárního úřadu požívá všech výhod, výsad a imunit vyhrazených touto Úmluvou vedoucímu konzulárního úřadu.
III. Výhody, výsady a imunity
Článek 6
Příslušné orgány přijímajícího státu plně usnadní konzulárnímu úřadu výkon jeho funkcí a poskytnou mu při jeho úřední činnosti potřebnou pomoc.
Článek 7
1. Konzulární úředníci nepodléhají jurisdikci soudů ani jiných orgánů přijímajícího státu s výjimkou případu, že vysílající stát s tím vysloví souhlas. Této jurisdikci nepodléhají ani ostatní členové konzulárního úřadu pokud jde o věci jejich úřední činnosti.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se vztahuje přiměřeně též na manžele a nezletilé děti osob v něm uvedených, pokud s těmito osobami žijí ve společné domácnosti.
Článek 8
1. Ve věcech občanských, rodinných, trestních a správních, které se netýkají jejich služební činnosti, jsou členové konzulárního úřadu povinni složit svědeckou výpověď.
2. Konzulární úředníci mohou požádat, aby byli vyslechnuti v úředních místnostech konzulátu nebo ve svém bytě, nebo mohou zaslat písemnou výpověď.
3. Předvolání, kterým jsou osoby uvedené v odstavci 2 tohoto článku vyzvány ke složení svědecké výpovědi, musí mít formu úředního dopisu a nesmí obsahovat pohrůžku donucovacími prostředky.
Článek 9
1. Konzulární místnosti jsou nedotknutelné. Orgány přijímajícího státu mohou do nich vstupovat pouze se svolením vedoucího konzulárního úřadu.
2. Konzulární archívy jsou vždy a všude nedotknutelné. V archívech nemohou být uschovány soukromé dokumenty.
3. Úřední korespondence konzulárního úřadu je nedotknutelná a nepodléhá kontrole.
4. Konzulární úřad může používat diplomatické kurýrní služby a šifry.
Článek 10
Na budově konzulárního úřadu a na jeho vchodu, na rezidenci vedoucího konzulárního úřadu a na jeho dopravních prostředcích, pokud jsou používány ke služebním účelům, může být vyvěšována státní vlajka a státní znak vysílajícího státu, na budově též nápis s označením konzulárního úřadu.
Článek 11
Členové konzulárního úřadu a s nimi žijící manželé a nezletilé děti nepodléhají předpisům přijímajícího státu o povolení pobytu, registraci a hlášení cizinců. Osvobozeni jsou rovněž ode všech osobních služeb, veřejných služeb všeho druhu a od vojenských povinností, jako jsou rekvizice, vojenské kontribuce a ubytování. Toto ustanovení se nevztahuje na občany přijímajícího státu.
Článek 12
Konzulární úředníci, jakož i s nimi ve společné domácnosti žijící manželé a nezletilé děti, požívají na území přijímajícího státu osvobození od všech přímých daní a dávek, cla a jiných podobných poplatků, jakož i od celní prohlídky ve stejném rozsahu jako členové diplomatického personálu diplomatické mise vysílajícího státu. Konzulární zaměstnanci a členové služebního personálu a s nimi ve společné domácnosti žijící manželé a nezletilé děti, pokud nejsou občany přijímajícího státu, jsou osvobozeni ve stejném rozsahu, jako členové administrativního a technického personálu a členové služebního personálu diplomatické mise vysílajícího státu.
Článek 13
1. Nemovitý majetek vysílajícího státu určený k umístění konzulárního úřadu nebo k ubytování členů konzulárního úřadu je osvobozen od daní a dávek, jakož i od věcných plnění.
2. Předměty dovážené pro potřebu konzulárního úřadu jsou osvobozeny od cla a jiných podobných poplatků a nepodléhají dovoznímu povolení.
IV. Konzulární funkce
Článek 14
1. Svou činností napomáhá vedoucí konzulárního úřadu, jakož i členové konzulárního personálu rozvoji politických, obchodních, hospodářských, kulturních a vědeckých styků mezi oběma zeměmi v duchu přátelství a spolupráce mezi nimi.
2. Konzulární úřad se může ve své úřední činnosti obracet přímo na příslušné orgány ve svém konzulárním obvodě a žádat je o pomoc.
Článek 15
1. Vedoucí konzulárního úřadu má právo hájit ve svém konzulárním obvodu práva a zájmy vysílajícího státu, jeho občanů a právnických osob.
2. Vedoucí konzulárního úřadu může bez zvláštní plné moci zastupovat před soudy a jinými státními orgány občany a právnické osoby vysílajícího státu, jestliže nemohou pro nepřítomnost nebo z jiné vážné příčiny včas osobně hájit svá práva a zájmy a nejmenovali své zmocněnce.
Článek 16
1. Vedoucí konzulárního úřadu má právo vést evidenci občanů vysílajícího státu zdržujících se trvale nebo dočasně v jeho konzulárním obvodu. Předpisy smluvních stran o registraci cizinců zůstávají nedotčeny.
2. Vedoucí konzulárního úřadu může vydávat občanům vysílajícího státu pasy a jiné cestovní doklady. Může udělovat víza ke vstupu do vysílajícího státu, k průjezdu vysílajícím státem nebo k výjezdu z něho.
Článek 17
1. Před vedoucím konzulárního úřadu může být podle právních předpisů vysílajícího státu uzavíráno manželství, jsou-li oba manželé občany vysílajícího státu. Je-li občanem vysílajícího státu pouze jeden z manželů, může vedoucí konzulárního úřadu sňatek uzavřít jen se souhlasem příslušného orgánu přijímajícího státu.
2. Vedoucí konzulárního úřadu může vést evidenci narození a úmrtí občanů vysílajícího státu a vydávat příslušné doklady. Tato ustanovení však neruší povinnost zúčastněných osob dodržovat příslušné právní předpisy přijímajícího státu.
Článek 18
1. Zemře-li občan jedné smluvní strany na území druhé smluvní strany, bude o úmrtí ihned vyrozuměna diplomatická mise nebo konzulární úřad státu, jehož je zemřelý občanem.
2. Příslušné orgány smluvní strany, na jejímž území se nachází dědictví po občanu druhé smluvní strany, jsou povinny v souladu se svými příslušnými právními předpisy učinit opatření nutná pro zajištění a ochranu dědictví.
Článek 19
Vedoucí konzulárního úřadu může na dožádání orgánu vysílajícího státu vyslýchat občany tohoto státu jako strany, svědky nebo znalce a doručovat občanům vysílajícího státu úřední písemnosti způsobem předepsaným právním řádem tohoto státu. Při výkonu této činnosti nesmí být použito donucovacích prostředků.
Článek 20
1. Vedoucí konzulárního úřadu má právo v konzulárních místnostech, ve vlastním bytě nebo v bytě občanů vysílajícího státu, jakož i v letadle, které nese vlajku vysílajícího státu nebo jeho výsostné označení:
a) sepisovat, ověřovat a uschovávat závěti a listiny o jednostranných právních úkonech občanů vysílajícího státu;
b) sepisovat a ověřovat prohlášení občanů vysílajícího státu;
c) sepisovat a ověřovat listiny o právních úkonech mezi občany vysílajícího státu nebo mezi občany vysílajícího státu a občany přijímajícího státu, pokud se tyto právní úkony týkají výlučně zájmů na území vysílajícího státu, a pokud obsah těchto listin neodporuje právním předpisům některé ze smluvních stran;
d) ověřovat podpisy občanů vysílajícího státu na písemnostech všeho druhu, ověřovat opisy, překlady a výpisy z písemností pocházejících od orgánů, úředních osob nebo soukromých osob vysílajícího státu nebo přijímajícího státu; ověřovat podpisy a razítka orgánů a úředních osob vysílajícího nebo přijímajícího státu na listinách všeho druhu;
e) přijímat do úschovy peníze a cenné předměty občanů vysílajícího státu, pokud to neodporuje právním předpisům přijímajícího státu;
f) vykonávat jiné úkony, k nimž je zmocněn vysílajícím státem, pokud tyto úkony neporuší právní předpisy přijímajícího státu.
2. Listiny, sepsané nebo ověřené podle ustanovení odstavce 1 tohoto článku ve formě předepsané právním řádem vysílajícího státu mají v přijímajícím státě tutéž platnost a průkazní moc jako listiny sepsané nebo ověřené orgány tohoto státu.
Článek 21
Vedoucí konzulárního úřadu má právo na základě zmocnění daného mu vysílajícím státem ustanovit opatrovníka nebo poručníka občanům vysílajícího státu. V těchto případech vykonává vedoucí konzulárního úřadu dozor nad opatrovnictvím a poručnictvím.
Článek 22
1. Vedoucí konzulárního úřadu může poskytovat pomoc letadlům vysílajícího státu, členům jejich posádky a cestujícím v letadlech.
2. Při havárii nebo při nehodě letadla vysílajícího státu může vedoucí konzulárního úřadu činit nebo požadovat opatření pro poskytnutí pomoci členům posádky a cestujícím a k jejich záchraně, jakož i opatření pro zabezpečení letadla a jeho nákladu.
Článek 23
Vedoucí konzulárního úřadu může za úřední úkony vybírat poplatky podle právních předpisů vysílajícího státu.
Článek 24
Vedoucí konzulárního úřadu může vykonáváním jednotlivých konzulárních funkcí uvedených v této kapitole pověřit ostatní konzulární úředníky a případně též konzulární zaměstnance svého konzulárního úřadu.
V. Závěrečná ustanovení
Článek 25
Ustanovení této Úmluvy o právech a povinnostech vedoucích konzulárních úřadů, jakož i ostatních konzulárních úředníků, bude přiměřeně použito na členy diplomatického personálu diplomatické mise vysílajícího státu pověřené výkonem konzulárních funkcí. Tím nejsou dotčeny diplomatické výsady a imunity těchto osob.
Článek 26
Tato Úmluva bude ratifikována a vstoupí v platnost dnem výměny ratifikačních listin, která bude provedena v Ulánbátaru.
Článek 27
Tato Úmluva se sjednává na dobu pěti let. Po uplynutí tohoto období se její platnost bude prodlužovat vždy na období dalších pěti let, pokud ji jedna ze smluvních stran písemně nevypoví alespoň šest měsíců před uplynutím právě probíhajícího pětiletého období.
Sepsáno v Praze dne 8. listopadu 1963 ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém, mongolském a ruském, přičemž v případě rozdílného výkladu rozhodující bude znění ruské.
Z plné moci
presidenta Československé socialistické republiky
Václav David v. r.
Z plné moci
presidia Velkého lidového churalu
Mongolské lidové republiky
Šadavyn Cagandorž v. r.