95/1983 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci a právních vztazích ve věcech občanských, rodinných a trestních

95
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 16. května 1983
o Smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci a právních vztazích ve věcech občanských, rodinných a trestních

Dne 12. srpna 1982 byla v Moskvě podepsána Smlouva mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci a právních vztazích ve věcech občanských, rodinných a trestních.
Se Smlouvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 4. května 1983.
Smlouva vstupuje v platnost na základě svého článku 91 odstavce 1 dnem 4. června 1983. Tímto dnem pozbývá platnosti Smlouva mezi Československou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních ze dne 31. srpna 1957, vyhlášená č. 29/1958 Sb.
České znění Smlouvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Ing. Chňoupek v. r.


SMLOUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci a právních vztazích ve věcech občanských, rodinných a trestních
Prezident Československé socialistické republiky a prezídium Nejvyššího sovětu Svazu sovětských socialistických republik,
vedeni přáním dále rozvíjet bratrské vztahy mezi národy obou států v souladu se Smlouvou o přátelství, spolupráci a vzájemné pomoci mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik ze dne 6. května 1970 a berouce v úvahu dosažený stupeň spolupráce v oblasti právních vztahů od doby sjednání Smlouvy mezi Československou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních ze dne 31. srpna 1957,
se rozhodli sjednat tuto smlouvu a za tím účelem jmenovali svými zmocněnci:
prezident Československé socialistické republiky
Čestmíra Lovětínského,
mimořádného a zplnomocněného velvyslance Československé socialistické republiky v Svazu sovětských socialistických republik,
prezídium Nejvyššího sovětu Svazu sovětských socialistických republik
Vladimíra Ivanoviče Terebilova,
ministra spravedlnosti Svazu sovětských socialistických republik,
kteří po výměně svých plných mocí, jež byly shledány v dobré a náležité formě, se dohodli na následujícím:
ODDÍL I
VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Právní ochrana
(1) Občané jedné smluvní strany požívají na území druhé smluvní strany stejné právní ochrany svých osobních a majetkových práv jako vlastní občané.
(2) Občané jedné smluvní strany mají právo obracet se volně a bez překážek na soudy, prokuratury a státní notářství (dále jen „justiční orgány“) a na jiné orgány druhé smluvní strany činné ve věcech občanských, pracovních, rodinných a trestních, mohou před nimi vystupovat, podávat žádosti a návrhy a činit jiné procesní úkony za stejných podmínek, jako občané druhé smluvní strany.
(3) Ustanovení této smlouvy se vztahují přiměřeně i na právnické osoby smluvních stran.
Právní pomoc
Článek 2
Poskytování právní pomoci
(1) Justiční orgány smluvních stran si vzájemně poskytují právní pomoc ve věcech občanských, pracovních, rodinných a trestních podle ustanovení této smlouvy.
(2) Ve věcech uvedených v odstavci 1 justiční orgány poskytují právní pomoc i jiným orgánům.
(3) Jiné orgány činné ve věcech uvedených v odstavci 1 zasílají dožádání o právní pomoc prostřednictvím justičních orgánů, pokud není v této smlouvě stanoveno jinak.
Článek 3
Způsob styku
(1) Justiční orgány smluvních stran se při provádění této smlouvy stýkají navzájem prostřednictvím ministerstva spravedlnosti České socialistické republiky nebo ministerstva spravedlnosti Slovenské socialistické republiky nebo Generální prokuratury Československé socialistické republiky a ministerstva spravedlnosti nebo Prokuratury Svazu sovětských socialistických republik, pokud není v této smlouvě stanoveno jinak.
(2) Ministerstvo spravedlnosti České socialistické republiky nebo ministerstvo spravedlnosti Slovenské socialistické republiky nebo Generální prokuratura Československé socialistické republiky a ministerstvo spravedlnosti nebo Prokuratura Svazu sovětských socialistických republik se při provádění této smlouvy stýkají přímo.
Článek 4
Rozsah právní pomoci
Smluvní strany si vzájemně poskytují právní pomoc prováděním jednotlivých procesních úkonů upravených právním řádem dožádané smluvní strany, zejména vyhotovováním a zasíláním písemností, prováděním prohlídek, odnětím, zasíláním a vydáváním věcných důkazů, prováděním znaleckých posudků, výslechů účastníků, obviněných, svědků, znalců a jiných osob, jakož i doručováním písemností.
Článek 5
Obsah a forma dožádání o právní pomoc
(1) Dožádání o právní pomoc musí obsahovat:
a) označení dožadujícího orgánu,
b) označení dožádaného orgánu,
c) označení věci, v níž se žádá o poskytnutí právní pomoci,
d) jména a příjmení účastníků, obviněných, obžalovaných, odsouzených nebo poškozených, místo jejich bydliště nebo přechodného pobytu, jejich státní občanství, povolání a v trestních věcech také místo a datum narození a podle možnosti jména a příjmení rodičů; u právnických osob jejich název a sídlo,
e) případně také jména, příjmení a adresy zástupců osob uvedených v písmenu d),
f) předmět dožádání a další údaje potřebné k jeho vyřízení,
g) v trestních věcech také popis a označení spáchaného činu a údaje o výši škody, byla-li činem způsobena.
(2) Dožádání o doručení písemnosti má kromě toho obsahovat přesnou adresu příjemce a označení doručované písemnosti.
(3) Dožádání musí být podepsáno a opatřeno otiskem úředního razítka dožadujícího orgánu.
(4) Pro dožádání o poskytnutí právní pomoci používají smluvní strany dvojjazyčné tiskopisy, jejichž vzory si vymění.
Článek 6
Způsob vyřízení
(1) Dožádání o právní pomoc vyřizuje dožádaný justiční orgán podle právního řádu svého státu. Na žádost dožadujícího orgánu však může dožádaný justiční orgán použít předpisů o řízení dožadující smluvní strany, pokud nejsou v rozporu s právním řádem jeho státu.
(2) Není-li dožádaný justiční orgán příslušný pro vyřízení dožádání, postoupí je příslušnému justičnímu orgánu a uvědomí o tom dožadující orgán.
(3) Na žádost dožadujícího orgánu dožádaný orgán oznámí včas dožadujícímu orgánu a účastníkům řízení, majícím na tom zájem, místo a čas vyřizování dožádání, aby se ho mohli zúčastnit v souladu s právním řádem dožádané smluvní strany.
(4) Není-li známa přesná adresa osoby uvedené v dožádání, dožádaný orgán učiní v souladu se svým právním řádem potřebná opatření ke zjištění adresy.
(5) Po vyřízení dožádání vrátí dožádaný justiční orgán písemnosti dožadujícímu orgánu; nebylo-li možno právní pomoc poskytnout, dožádaný justiční orgán sdělí důvody, které brání vyřízení dožádání, a současně vrátí písemnosti dožadujícímu orgánu.
Článek 7
Předvolání svědků a znalců a jejich ochrana
(1) Svědek nebo znalec, který se na předvolání doručené justičním orgánem dožádané smluvní strany dostaví před justiční orgán dožadující smluvní strany, nemůže být bez ohledu na své státní občanství na jejím území stíhán podle trestních ani správních předpisů, ani vzat do vazby, ani na něm nemůže být vykonán trest za čin, spáchaný před překročením jejích státních hranic. Tyto osoby nemohou být také stíhány, vzaty do vazby ani na nich nemůže být vykonán trest v souvislosti s jejich svědeckou výpovědí nebo znaleckým posudkem nebo v souvislosti s trestní věcí, která je předmětem řízení.
(2) Svědek nebo znalec pozbude ochrany podle odstavce 1, neopustí-li území dožadující smluvní strany do týdne po tom, kdy mu vyslýchající justiční orgán sdělí, že jeho přítomnost už není potřebná, ačkoliv tak mohl učinit. Do této lhůty se nezapočítává doba, po kterou tato osoba nemohla opustit území dožadující smluvní strany bez svého zavinění.
(3) Svědek nebo znalec má právo na náhradu nákladů cesty a pobytu v cizině a na úhradu ušlého výdělku za dobu, kdy nemohl pracovat; znalec mimo to má právo na znalečné. V předvolání musí být uvedeno, na náhradu jakých nákladů mají předvolané osoby právo; na jejich žádost justiční orgán dožadující smluvní strany vyplatí zálohu na krytí příslušných výdajů.
(4) Předvolání svědka nebo znalce, který má pobyt na území jedné smluvní strany, k justičnímu orgánu druhé smluvní strany nesmí obsahovat pohrůžku použití donucovacích prostředků pro případ nedostavení se.
Článek 8
Dožádání o doručení písemností
(1) Dožádaný justiční orgán doručuje podle předpisů pro doručování písemností platných v jeho státě, je-li doručovaná písemnost vyhotovena v jeho jazyce nebo opatřena ověřeným překladem. Jinak odevzdá písemnost adresátu, je-li ji ochoten dobrovolně přijmout.
(2) Nemůže-li být písemnost doručena na adresu, která je uvedena v dožádání, dožádaný justiční orgán učiní sám opatření potřebná ke zjištění adresy. Není-li zjištění adresy dožádaným justičním orgánem možné, uvědomí o tom dožadující orgán a vrátí mu písemnost, která měla být doručena.
Článek 9
Doklad o doručení písemností
Doručení se prokáže potvrzením podepsaným příjemcem a opatřeným otiskem úředního razítka, datem a podpisem pracovníka doručujícího orgánu nebo potvrzením vydaným tímto orgánem, kterým se prokáže způsob, místo a čas doručení.
Článek 10
Oprávnění diplomatických misí a konzulárních úřadů
(1) Smluvní strany jsou oprávněny doručovat písemnosti vlastním občanům prostřednictvím svých diplomatických misí nebo konzulárních úřadů.
(2) Smluvní strany jsou oprávněny vyslýchat vlastní občany prostřednictvím svých diplomatických misí nebo konzulárních úřadů.
(3) V případech uvedených v předcházejících odstavcích není možno použít donucovacích prostředků ani jimi hrozit.
Článek 11
Platnost listin
(1) Listiny, které byly na území jedné smluvní strany vyhotoveny nebo ověřeny justičním nebo jiným orgánem nebo zvlášť k tomu zmocněnou osobou v rámci jejich pravomoci a v předepsané formě a byly opatřeny otiskem úředního razítka, se na území druhé smluvní strany používají bez dalšího ověření. To se vztahuje také na listiny občanů, jejichž podpis je ověřen podle předpisů platných na území příslušné smluvní strany.
(2) Listiny, které jsou na území jedné smluvní strany považovány za veřejné, mají důkazní moc veřejných listin také na území druhé smluvní strany.
Zasílání dokladů o osobním stavu a jiných písemností
Článek 12
Žádosti občanů jedné smluvní strany o vyhotovení a zaslání výpisů z matrik, dokladů o vzdělání, o délce zaměstnání nebo jiných písemností, týkajících se osobních nebo majetkových práv a zájmů těchto občanů, se zasílají orgánům druhé smluvní strany diplomatickou cestou. Tyto orgány vyhotoví písemnosti v souladu s právním řádem svého státu a zasílají je bezplatně a bez překladu diplomatickou cestou druhé smluvní straně. Orgán příslušný podle bydliště žadatele mu předá písemnost a současně od něho vybere vynaložené náklady v rozsahu stanoveném právním řádem smluvní strany, na jejímž území žadatel žije. Vybrané náklady náleží smluvní straně, jejíž orgán je vybral.
Článek 13
(1) Matriční úřady jedné smluvní strany zasílají na žádost orgánů druhé smluvní strany pro úřední potřebu výpisy z matrik.
(2) Výpisy z matrik zasílané podle tohoto článku se pořizují bezplatně a zasílají bez překladu diplomatickou cestou.
Článek 14
Právní informace
Ministerstvo spravedlnosti České socialistické republiky nebo ministerstvo spravedlnosti Slovenské socialistické republiky nebo Generální prokuratura Československé socialistické republiky na jedné straně a ministerstvo spravedlnosti nebo Prokuratura Svazu sovětských socialistických republik na druhé straně si navzájem na žádost poskytují informace o právním řádu, který platí nebo platil v jejich státě, a o praxi justičních orgánů při jeho používání.
Článek 15
Zjišťování adres a jiných údajů
(1) Smluvní strany si navzájem na žádost poskytují, v souladu se svým právním řádem, pomoc při zjišťování adres osob zdržujících se na jejich území, je-li to potřebné k uplatnění práv jejich občanů. Dožadující smluvní strana zároveň sdělí jí dostupné údaje potřebné pro zjištění adresy osoby uvedené v žádosti.
(2) Justiční orgány jedné smluvní strany poskytují pomoc justičním orgánům druhé smluvní strany při zjištění zaměstnání a příjmů osob, které mají pobyt na jejím území a proti kterým je u justičního orgánu dožadující smluvní strany uplatněn nárok na výživné.
Článek 16
Jazyk
(1) Při vzájemném styku při provádění této smlouvy používá ministerstvo spravedlnosti ČSR nebo ministerstvo spravedlnosti SSR nebo Generální prokuratura ČSSR český nebo slovenský jazyk a ministerstvo spravedlnosti nebo Prokuratura SSSR ruský jazyk.
(2) Dožádání a jiné žádosti zasílané podle této smlouvy a písemnosti k nim přiložené se vyhotovují v ruském jazyku, jsou-li určeny orgánům v ČSSR, a v českém nebo slovenském jazyku, jsou-li určeny orgánům v SSSR, pokud není v této smlouvě stanoveno jinak.
Článek 17
Náklady spojené s poskytnutím právní pomoci
(1) Dožádaná smluvní strana nebude požadovat náhradu nákladů vzniklých při poskytování právní pomoci. Smluvní strany nesou samy všechny náklady vzniklé při poskytnutí právní pomoci na jejich území.
(2) Dožádaný justiční orgán uvědomí dožadující orgán o výši nákladů. Vymůže-li dožadující orgán tyto náklady od osoby povinné je nahradit, náleží získané částky smluvní straně, která je vymohla.
ODDÍL II
PRÁVNÍ VZTAHY VE VĚCECH OBČANSKÝCH A RODINNÝCH
Článek 18
Obecné ustanovení
Bylo-li zahájeno řízení o téže věci mezi týmiž účastníky u soudů obou smluvních stran, jejichž pravomoc je dána podle této smlouvy, nebo, v případech touto smlouvou neupravených, u soudů obou smluvních stran, jejichž pravomoc je dána podle právního řádu příslušné smluvní strany, soud, který řízení zahájil později, řízení zastaví.
ČÁST I
VĚCI OSOBNÍHO STAVU
Článek 19
Způsobilost k právům a právním úkonům
(1) Způsobilost fyzické osoby k právním úkonům se řídí právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je tato osoba.
(2) Způsobilost právnické osoby k právům a právním úkonům se řídí právním řádem smluvní strany, podle kterého byla zřízena.
Zbavení, omezení a vrácení způsobilosti k právním úkonům
Článek 20
S výjimkou ustanovení článku 21, ke zbavení a omezení způsobilosti k právním úkonům je dána pravomoc soudu smluvní strany, jejímž občanem je osoba, o jejíž způsobilosti se má rozhodnout.
Článek 21
(1) Jestliže soud smluvní strany zjistí, že u občana jedné smluvní strany, který má bydliště na území druhé smluvní strany, jsou důvody pro zbavení nebo omezení způsobilosti k právním úkonům, uvědomí o tom soud smluvní strany, jejímž občanem je osoba, o jejíž způsobilosti k právním úkonům se má rozhodnout; to platí i v tom případě, kdy soud učinil dočasná opatření potřebná k ochraně tohoto občana a jeho majetku.
(2) Jestliže soud smluvní strany, kterému byly oznámeny důvody pro zbavení nebo omezení způsobilosti k právním úkonům, nezahájí do tří měsíců řízení nebo se v této lhůtě nevyjádří, provede řízení o zbavení nebo omezení způsobilosti k právním úkonům soud té smluvní strany, na jejímž území má tento občan bydliště. V tomto případě může být rozhodnuto o zbavení nebo omezení způsobilosti k právním úkonům pouze z důvodů stanovených právními řády obou smluvních stran. Rozhodnutí o zbavení nebo omezení způsobilosti k právním úkonům se zašle příslušnému soudu druhé smluvní strany.
Článek 22
Ustanovení článků 20 a 21 se použijí obdobně také při vrácení způsobilosti k právním úkonům.
Článek 23
Prohlášení za nezvěstného nebo mrtvého a důkaz smrti
(1) Pro prohlášení osoby za nezvěstnou nebo mrtvou a pro řízení o důkazu smrti je dána pravomoc justičních orgánů smluvní strany, jejímž občanem byla osoba v době, kdy podle posledních zpráv byla na živu.
(2) Justiční orgány jedné smluvní strany mohou prohlásit občana druhé smluvní strany za nezvěstného nebo mrtvého a také zjistit jeho smrt na návrh osob majících bydliště na jejím území a majících na tom zájem, jejichž práva a zájmy se opírají o právní řád této smluvní strany.
(3) V řízení o prohlášení za nezvěstného nebo mrtvého nebo v řízení o důkazu smrti používají justiční orgány smluvních stran právního řádu svého státu.
ČÁST II
RODINNÉ VĚCI
Článek 24
Uzavření manželství
(1) Podmínky uzavření manželství se řídí pro každého z budoucích manželů právním řádem smluvní strany, jejímž je občanem. Musí být však dodržena ustanovení právního řádu smluvní strany, na jejímž území se manželství uzavírá, o překážkách uzavření manželství.
(2) Forma uzavření manželství se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území se manželství uzavírá.
Článek 25
Osobní a majetkové vztahy manželů
(1) Osobní a majetkové vztahy manželů se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území mají společné bydliště.
(2) Má-li jeden z manželů bydliště na území jedné smluvní strany a druhý na území druhé smluvní strany a mají-li přitom oba manželé stejné státní občanství, řídí se jejich osobní a majetkové vztahy právním řádem té smluvní strany, jejímiž občany jsou.
(3) Je-li jeden z manželů občanem jedné smluvní strany a druhý druhé smluvní strany a má-li jeden z nich bydliště na území jedné a druhý na území druhé smluvní strany, řídí se jejich osobní a majetkové vztahy právním řádem smluvní strany, na jejímž území měli své poslední společné bydliště.
(4) Neměli-li manželé, na něž se vztahuje ustanovení odstavce 3, společné bydliště na území žádné ze smluvních stran, použije se právního řádu smluvní strany, jejímuž soudu byl podán návrh.
(5) K řízení o osobních a majetkových vztazích manželů je dána pravomoc orgánů smluvní strany, jejíž právní řád má být použit podle odstavců 1, 2 a 3. V případě uvedeném v odstavci 4 je dána pravomoc soudů obou smluvních stran.
Rozvod
Článek 26
(1) Rozvod manželství se řídí právním řádem smluvní strany, jejímiž občany jsou manželé v době podání návrhu.
(2) Je-li jeden z manželů občanem jedné smluvní strany a druhý druhé smluvní strany, použije se právní řád smluvní strany, u jejíhož orgánu řízení o rozvod probíhá.
Článek 27
(1) K rozvodu manželství v případě uvedeném v článku 26 odst. 1 je dána pravomoc orgánů té smluvní strany, jejímiž občany jsou manželé v době podání návrhu. Mají-li oba manželé v době podání návrhu bydliště na území druhé smluvní strany, je dána pravomoc také orgánů této smluvní strany.
(2) K rozvodu manželství v případě uvedeném v článku 26 odst. 2 je dána pravomoc orgánů té smluvní strany, na jejímž území mají oba manželé bydliště. Má-li jeden z manželů bydliště na území jedné smluvní strany a druhý na území druhé smluvní strany, je k rozvodu manželství dána pravomoc orgánů obou smluvních stran.
Článek 28
Prohlášení manželství za neplatné a určení, zda tu manželství je, či není
(1) Prohlášení manželství za neplatné a určení, zda tu manželství je, či není, se řídí právním řádem smluvní strany, který byl podle článku 24 použit při uzavření manželství.
(2) Pravomoc orgánů ve věcech prohlášení manželství za neplatné a určení, zda tu manželství je, či není, se řídí podle ustanovení článku 25.
Článek 29
Určení a popření otcovství
(1) Určení a popření otcovství se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území se dítě narodilo.
(2) Pokud jde o formu uznání otcovství, stačí, vyhovuje-li právnímu řádu smluvní strany, na jejímž území k uznání dochází.
(3) K rozhodování ve věcech určení a popření otcovství je dána pravomoc soudů smluvní strany, na jejímž území má dítě bydliště.
Článek 30
Právní vztahy mezi rodiči a dětmi
(1) Právní vztahy mezi rodiči a dětmi se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území dítě trvale žije.
(2) Nárok na výživné od zletilých dětí se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území má bydliště osoba, která nárok na výživné uplatňuje.
(3) K rozhodování o právních vztazích mezi rodiči a dětmi je dána pravomoc soudů smluvní strany, jejíž právní řád se použil podle odstavců 1 a 2.
Poručenství a opatrovnictví
Článek 31
(1) Zřízení nebo zrušení poručenství nebo opatrovnictví se řídí právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je osoba, které má být poručenství nebo opatrovnictví zřízeno nebo zrušeno.
(2) Právní vztahy mezi poručníkem nebo opatrovníkem a osobou, které je poručenství nebo opatrovnictví zřízeno, se řídí právním řádem smluvní strany, jejíž orgán poručníka nebo opatrovníka ustanovil.
(3) Povinnost přijmout poručenství nebo opatrovnictví se řídí právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je osoba, která se má stát poručníkem nebo opatrovníkem.
(4) Poručníkem nebo opatrovníkem osoby, která je občanem jedné smluvní strany, může být ustanoven občan druhé smluvní strany, má-li bydliště na území smluvní strany, kde se bude poručenství nebo opatrovnictví vykonávat.
Článek 32
K zřízení nebo zrušení poručenství a opatrovnictví je dána pravomoc orgánu smluvní strany, jejímž občanem je osoba, které se poručenství nebo opatrovnictví zřizuje nebo zrušuje, pokud tato smlouva nestanoví něco jiného.
Článek 33
(1) Je-li třeba učinit nezbytná poručenská nebo opatrovnická opatření na ochranu zájmů občana jedné smluvní strany, který má bydliště, přechodný pobyt nebo majetek na území druhé smluvní strany, orgán této smluvní strany uvědomí o tom bezodkladně orgán, jehož pravomoc je dána podle článku 32.
(2) V neodkladných případech může orgán druhé smluvní strany sám učinit přiměřená dočasná opatření podle svého právního řádu, avšak musí bezodkladně uvědomit orgán, jehož pravomoc je dána podle článku 32. Tato opatření zůstávají v platnosti až do doby, kdy orgán uvedený v článku 32 přijme jiné rozhodnutí.
Článek 34
(1) Orgán, jehož pravomoc je dána podle článku 32, může přenést poručenství nebo opatrovnictví na orgán druhé smluvní strany, jestliže osoba, které bylo zřízeno poručenství nebo opatrovnictví, má na území této smluvní strany bydliště, přechodný pobyt nebo majetek. Přenesení poručenství nebo opatrovnictví se stane účinným, jakmile dožádaný orgán poručenství nebo opatrovnictví převezme a uvědomí o tom dožadující orgán.
(2) Orgán, který podle odstavce 1 poručenství nebo opatrovnictví převzal, vykonává je podle právního řádu svého státu. Nemá však právo rozhodovat v otázkách, které se týkají osobního stavu osoby, které bylo poručenství nebo opatrovnictví zřízeno, může však dát svolení k uzavření manželství, které je zapotřebí podle právního řádu smluvní strany, jejímž občanem je tato osoba.
Článek 35
Osvojení
(1) Osvojení nebo jeho zrušení se řídí právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je osvojitel v době podání návrhu na osvojení nebo na jeho zrušení.
(2) Je-li dítě občanem druhé smluvní strany, je třeba pro osvojení nebo jeho zrušení souhlasu zákonného zástupce a příslušného státního orgánu, jakož i souhlasu dítěte, vyžaduje-li to právní řád smluvní strany, jejímž je dítě občanem.
(3) Je-li dítě osvojováno manžely, z nichž jeden je občanem jedné smluvní strany a druhý občanem druhé smluvní strany, řídí se osvojení nebo jeho zrušení ustanoveními právních řádů obou smluvních stran.
(4) K řízení ve věcech osvojení nebo jeho zrušení je dána pravomoc orgánů smluvní strany, jejímž občanem je osvojitel v době podání návrhu na osvojení nebo jeho zrušení. V případě uvedeném v odstavci 3 je dána pravomoc orgánu té smluvní strany, na jejímž území manželé mají nebo měli poslední společné bydliště nebo přechodný pobyt.
ČÁST III
MAJETKOVÉ VĚCI
Článek 36
Forma právních úkonů
(1) Forma právního úkonu se řídí právním řádem smluvní strany, kterým se řídí samotný právní úkon. Stačí však, bylo-li učiněno zadost právnímu řádu místa, kde došlo k právnímu úkonu.
(2) Forma právního úkonu, týkajícího se nemovitostí, se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území je nemovitost.
Článek 37
Vlastnické právo
Vlastnické právo k nemovitostem se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území nemovitost leží. K rozhodování ve věcech týkajících se nemovitostí je dána pravomoc justičních orgánů této smluvní strany.
Článek 38
Náhrada škody
(1) Nároky na náhradu škody, nejde-li o porušení povinností vyplývajících ze smluv a jiných právních úkonů, se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území došlo k jednání nebo k události zakládající nárok na náhradu škody.
(2) Jestliže ten, kdo škodu způsobil, i poškozený jsou občany stejné smluvní strany, nárok na náhradu škody se řídí právním řádem této smluvní strany.
(3) K řízení ve věcech podle tohoto článku je dána pravomoc soudu smluvní strany, na jejímž území došlo k jednání nebo události, zakládající nárok na náhradu škody. Poškozený může podat návrh také u soudu smluvní strany, na jejímž území má odpůrce bydliště.
ČÁST IV
DĚDICKÉ VĚCI
Článek 39
Zásada rovnosti
Občané jedné smluvní strany mohou nabývat majetek nebo práva na území druhé smluvní strany děděním ze zákona nebo ze závěti za stejných podmínek a ve stejném rozsahu jako její vlastní občané.
Článek 40
Dědické právo
(1) Dědění movitého majetku se řídí právním řádem té smluvní strany, na jejímž území měl zůstavitel poslední bydliště.
(2) Dědění nemovitého majetku se řídí právním řádem té smluvní strany, na jejímž území se nemovitý majetek nachází.
(3) Posouzení toho, zda majetek, který je předmětem dědění, se považuje za movitý nebo za nemovitý, se řídí právním řádem té smluvní strany, na jejímž území se majetek nachází.
Článek 41
Odúmrť
Není-li podle právního řádu smluvní strany, kterým se řídí dědění, dědiců, přechází movitý majetek, který je předmětem dědění, na smluvní stranu, jejímž občanem byl zůstavitel v době smrti, a nemovitý majetek, který je předmětem dědění, na smluvní stranu, na jejímž území se nachází.
Článek 42
Závěť
(1) Způsobilost zřídit nebo zrušit závěť, právní účinky vad projevu vůle, jakož i způsoby popření platnosti závěti se řídí právním řádem smluvní strany, jejímž byl zůstavitel občanem v době zřízení nebo zrušení závěti.
(2) Forma závěti se řídí právním řádem smluvní strany, jejímž občanem byl zůstavitel v době, kdy závěť učinil. Stačí však, vyhoví-li právnímu řádu smluvní strany, na jejímž území byla závěť učiněna. Totéž platí o formě zrušení závěti.
Článek 43
Pravomoc v dědických věcech
(1) K projednání movitého dědictví je dána pravomoc justičních orgánů smluvní strany, na jejímž území měl zůstavitel bydliště v době své smrti.
(2) K projednání nemovitého dědictví je dána pravomoc justičních orgánů smluvní strany, na jejímž území toto dědictví je.
(3) Ustanovení odstavců 1 a 2 platí také pro projednání sporů, které vzniknou v souvislosti s projednáváním dědictví.
Článek 44
Oprávnění diplomatické mise nebo konzulárního úřadu v dědických věcech
V dědických věcech včetně dědických sporů jsou diplomatické mise nebo konzulární úřady smluvních stran oprávněny zastupovat, s výjimkou práva odmítnout dědictví, bez zvláštní plné moci, před orgány druhé smluvní strany občany svého státu, pokud jsou tito občané nepřítomní nebo si neustanoví zástupce.
Opatření k zajištění dědictví
Článek 45
(1) Orgány obou smluvních stran učiní podle svého právního řádu opatření nutná k zajištění nebo ke správě dědictví, které na jejich území zanechal občan druhé smluvní strany.
(2) O opatřeních učiněných podle odstavce 1 bude bezodkladně uvědoměna diplomatická mise nebo konzulární úřad druhé smluvní strany, který může být přítomen provedení těchto opatření. Na návrh diplomatické mise nebo konzulárního úřadu mohou být opatření učiněná podle odstavce 1 změněna, zrušena nebo odložena.
(3) Na žádost justičního orgánu, jehož pravomoc k projednání dědictví je dána, mohou být opatření učiněná podle odstavce 1 změněna, zrušena nebo odložena.
Článek 46
Zemře-li občan jedné smluvní strany v době krátkodobého pobytu na území druhé smluvní strany, věci, které měl u sebe, se po provedení jejich soupisu předají, bez jakéhokoli řízení, diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu smluvní strany, jejímž byl občanem. Tyto věci mohou být vyvezeny ze státu, ve kterém občan zemřel, pouze v souladu s právním řádem tohoto státu.
Článek 47
Otevření závěti
Otevření a vyhlášení závěti provádí justiční orgán smluvní strany, na jejímž území závěť je. Je-li k řízení o dědictví dána pravomoc justičního orgánu druhé smluvní strany, zašle se mu ověřená kopie závěti a protokol o jejím otevření a vyhlášení.
Článek 48
Vydání dědictví
Má-li být po skončení dědického řízení na území jedné smluvní strany movitý majetek, který je předmětem dědění, nebo částka získaná prodejem movitého nebo nemovitého majetku, který je předmětem dědění, předána dědicům, jejichž bydliště nebo přechodný pobyt je na území druhé smluvní strany, a nelze-li jim nebo jejich zástupcům tento majetek nebo tuto částku přímo vydat, předá se majetek, který je předmětem dědění, nebo částka získaná jeho prodejem diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu této smluvní strany za podmínek, že:
a) státní notářství vyzvalo zůstavitelovy věřitele, je-li to stanoveno právním řádem státu, kde je majetek, který je předmětem dědění, aby uplatnili své nároky ve lhůtě tří měsíců;
b) všechny dědické poplatky a všechny uplatněné nároky byly zajištěny nebo zaplaceny;
c) příslušné orgány daly souhlas k vývozu věcí náležejících do dědictví nebo k převodu částek získaných jejich prodejem, je-li takový souhlas nutný.
ČÁST V
NÁKLADY ŘÍZENÍ
Článek 49
Osvobození od jistoty za náklady řízení
Občanům smluvních stran, kteří vystupují před soudy druhé smluvní strany a kteří mají bydliště nebo přechodný pobyt na území jedné ze smluvních stran, nelze uložit složení jistoty za náklady řízení jen z toho důvodu, že jsou cizinci nebo že nemají na území druhé smluvní strany bydliště nebo přechodný pobyt.
Osvobození od poplatků a záloh
Článek 50
(1) Občanům jedné smluvní strany se na území druhé smluvní strany přiznává osvobození od soudních a notářských poplatků a záloh, jakož i bezplatná právní pomoc, za stejných podmínek jako občanům druhé smluvní strany.
(2) Úlevy podle odstavce 1 se vztahují na všechny procesní úkony v dané věci včetně výkonu rozhodnutí.
Článek 51
(1) Úlevy podle článku 50 se přiznávají na základě osvědčení o osobních, rodinných a majetkových poměrech žadatele. Toto osvědčení vydává příslušný orgán smluvní strany, na jejímž území má žadatel bydliště nebo přechodný pobyt.
(2) Jestliže žadatel nemá bydliště ani přechodný pobyt na území smluvních stran, postačí osvědčení vydané příslušnou diplomatickou misí nebo konzulárním úřadem smluvní strany, jejíž je žadatel občanem.
(3) Orgán, který rozhoduje o žádosti o úlevy, může od orgánu, který osvědčení vydal, žádat doplnění údajů nebo potřebná objasnění.
Článek 52
(1) Občan jedné smluvní strany, který hodlá na území druhé smluvní strany žádat o přiznání úlev podle článku 50, může žádost podat prostřednictvím příslušného orgánu svého státu. Tento orgán postoupí žádost spolu s osvědčením vydaným podle článku 51 a dalšími doklady předloženými žadatelem příslušnému orgánu druhé smluvní strany způsobem stanoveným v článku 3.
(2) Zároveň s žádostí o přiznání úlev podle článku 50 může být podán také návrh na zahájení řízení a také žádost o ustanovení zástupce nebo další případné žádosti.
ODDÍL III
UZNÁNÍ A VÝKON ROZHODNUTÍ
Článek 53
Uznání rozhodnutí v nemajetkových věcech
(1) Pravomocná rozhodnutí v nemajetkových věcech, která vydaly justiční orgány jedné smluvní strany, jsou uznávána na území druhé smluvní strany bez dalšího řízení, jestliže justiční orgány této druhé smluvní strany nevydaly dříve v této věci rozhodnutí, které nabylo právní moci, nebo není-li podle této smlouvy, a v případech touto smlouvou neupravených, podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno, dána výlučná pravomoc justičních orgánů této smluvní strany.
(2) Ustanovení odstavce 1 se vztahují obdobně také na rozhodnutí o poručenství a opatrovnictví a rozhodnutí o rozvodu manželství, která vydaly orgány příslušné podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území byla vydána.
Článek 54
Uznání a výkon rozhodnutí v majetkových věcech
(1) Smluvní strany za podmínek stanovených v této smlouvě uznávají a vykonávají tato rozhodnutí vydaná na území druhé smluvní strany:
a) rozhodnutí justičních orgánů v občanských, pracovních a rodinných věcech majetkové povahy, jakož i soudem schválené smíry v těchto věcech (dále jen „rozhodnutí“),
b) rozhodnutí soudů v trestních věcech týkající se náhrady škody.
(2) Rozhodnutí uvedená v písmenu a) se uznávají a vykonávají, jestliže se týkají právních vztahů vzniklých po 9. květnu 1958, tj. po vstupu v platnost Smlouvy mezi Československou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních z 31. srpna 1957. Rozhodnutí uvedená v písmenu b) se uznávají a vykonávají, byla-li vydána po vstupu v platnost uvedené smlouvy.
Článek 55
Návrh na výkon rozhodnutí
(1) Návrh na výkon rozhodnutí se podává u soudu, který ve věci rozhodl v prvním stupni. Tento soud postoupí návrh způsobem stanoveným v článku 3 soudu příslušnému o návrhu rozhodnout. Má-li navrhovatel výkonu rozhodnutí bydliště nebo přechodný pobyt na území smluvní strany, kde má být rozhodnutí vykonáno, může být návrh podán také přímo u příslušného soudu této smluvní strany.
(2) Náležitosti návrhu na výkon rozhodnutí se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území má být výkon proveden.
(3) K návrhu se připojí:
a) rozhodnutí nebo ověřený opis tohoto rozhodnutí spolu s potvrzením o nabytí právní moci a vykonatelnosti nebo o vykonatelnosti před nabytím právní moci, pokud to nevyplývá z rozhodnutí samého,
b) potvrzení o tom, že účastník, proti kterému bylo rozhodnutí vydáno a který se řízení nezúčastnil, byl řádně a včas předvolán k řízení a v případě procesní nezpůsobilosti byl řádně zastoupen.
(4) Návrh na výkon rozhodnutí a jeho přílohy je třeba opatřit ověřeným překladem do jazyka dožádané smluvní strany; zasílají se s potřebným množstvím stejnopisů tak, aby jeden stejnopis zůstal u justičního orgánu, který bude rozhodovat o výkonu, a každý účastník dostal jeden stejnopis.
Způsob uznání a výkonu rozhodnutí
Článek 56
(1) K uznání a nařízení výkonu rozhodnutí ve věcech uvedených v článku 54 je dána pravomoc soudu smluvní strany, na jejímž území má být rozhodnutí vykonáno.
(2) Soud, který rozhoduje o uznání a nařízení výkonu rozhodnutí, se omezí na zjištění, zda jsou splněny podmínky stanovené touto smlouvou. Zjistí-li, že tyto podmínky jsou splněny, nařídí výkon rozhodnutí.
Článek 57
Vzniknou-li u soudu při vydávání rozhodnutí o výkonu rozhodnutí pochybnosti, může předvolat navrhovatele, vyžádat si od něho vysvětlení nebo mu uložit povinnost odstranit nedostatky návrhu. Může rovněž vyslechnout povinného k podstatě návrhu a vyžádat si vysvětlení od soudu, který rozhodnutí vydal.
Článek 58
(1) Výkon se řídí právním řádem smluvní strany, na jejímž území má být výkon proveden.
(2) Povinný může vznést u soudu, který nařídil výkon rozhodnutí, námitky jak proti jeho přípustnosti, tak i proti nárokům přiznaným rozhodnutím, avšak pouze tehdy, je-li to přípustné podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území bylo rozhodnutí vydáno.
Článek 59
Náklady výkonu rozhodnutí
Náklady výkonu rozhodnutí se určí podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území má být rozhodnutí vykonáno.
Článek 60
Odmítnutí uznání a výkonu rozhodnutí
Uznání a výkon rozhodnutí uvedených v článku 54 může být odmítnut, jestliže:
a) podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území bylo rozhodnutí vydáno, nenabylo právní moci nebo není vykonatelné, s výjimkou rozhodnutí, která jsou vykonatelná před nabytím právní moci;
b) podle právního řádu třeba jen jedné smluvní strany marně uplynula lhůta k výkonu rozhodnutí;
c) navrhovatel nebo odpůrce se nezúčastnil řízení v důsledku toho, že jemu nebo jeho zástupci nebylo včas a řádně doručeno předvolání nebo v důsledku toho, že předvolání bylo učiněno pouze veřejnou vyhláškou nebo jiným způsobem, který není v souladu s ustanoveními této smlouvy;
d) bylo již o téže věci mezi týmiž účastníky na území smluvní strany, kde má být rozhodnutí uznáno nebo vykonáno, vydáno dříve rozhodnutí, které nabylo právní moci, nebo jestliže orgán této smluvní strany zahájil dříve řízení v téže věci;
e) podle ustanovení této smlouvy, a v případech touto smlouvou neupravených, podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno a vykonáno, je k řízení ve věci dána výlučná pravomoc jejích orgánů.
Článek 61
Vývoz věcí a převod peněžních částek
Ustanoveními této smlouvy o výkonu rozhodnutí nejsou dotčeny právní předpisy smluvních stran o převodu peněžních částek a o vývozu předmětů získaných výkonem.
Výkon rozhodnutí o náhradě nákladů řízení
Článek 62
(1) Jestliže rozhodnutí, které nabylo právní moci, vydané na území jedné smluvní strany ukládá účastníku nahradit náklady řízení, povolí příslušný soud na území druhé smluvní strany na návrh bezplatně výkon rozhodnutí k vymožení těchto nákladů.
(2) Za náklady řízení se považují také náklady spojené s překladem a ověřením listin uvedených v článku 64.
Článek 63
Žádost o náhradu nákladů řízení, které zálohoval stát, podává soud smluvní strany, na jejímž území náklady vznikly.
Článek 64
K návrhu na výkon rozhodnutí se připojí opis rozhodnutí nebo jeho části obsahující výrok o nákladech ověřený soudem prvého stupně a potvrzení vydané týmž soudem, že rozhodnutí nabylo právní moci a je vykonatelné.
Článek 65
(1) Návrh na výkon rozhodnutí o nákladech řízení, o kterém se má vést řízení na území druhé smluvní strany, se podává u soudu, který vydal rozhodnutí o nákladech, nebo u soudu, který o věci rozhodl v prvním stupni.
(2) Soud uvedený v odstavci 1 zašle návrh příslušnému soudu druhé smluvní strany způsobem uvedeným v článku 3.
Článek 66
Soud, který rozhoduje o návrhu na výkon rozhodnutí o nákladech řízení, se omezí na zjištění, zda rozhodnutí nabylo právní moci a zda je vykonatelné. Rozhodnutí o nařízení výkonu nebo o jeho odmítnutí se vydává bez slyšení účastníků; proti tomuto rozhodnutí je možno podat opravný prostředek v souladu s právním řádem smluvní strany, na jejímž území se o návrhu rozhoduje.
ODDÍL IV
PRÁVNÍ POMOC VE VĚCECH TRESTNÍCH
ČÁST I
VYDÁVÁNÍ
Článek 67
Povinnost k vydání
(1) Smluvní strany se zavazují, že za podmínek stanovených v této smlouvě, si budou na žádost navzájem vydávat osoby nacházející se na jejich území k trestnímu stíhání nebo k výkonu trestu.
(2) Vydání k trestnímu stíhání je přípustné pro takové činy, které jsou podle právních řádů obou smluvních stran trestné a za které může být uložen trest odnětí svobody v trvání nejméně jednoho roku nebo trest přísnější.
(3) Vydání k výkonu trestu je přípustné pouze pro činy trestné podle právních řádů obou smluvních stran, za které byla vyžadovaná osoba odsouzena k trestu odnětí svobody na dobu nejméně šesti měsíců nebo k trestu přísnějšímu.
Článek 68
Odmítnutí vydání
(1) K vydání nedojde, jestliže:
a) vyžadovaná osoba je občanem dožádané smluvní strany;
b) podle právního řádu dožádané smluvní strany v době obdržení žádosti nemůže být trestní stíhání zahájeno nebo rozsudek nemůže být vykonán v důsledku promlčení nebo z jiného zákonného důvodu;
c) na území dožádané smluvní strany byla vyžadovaná osoba pro týž soudně trestný čin odsouzena rozsudkem, který nabyl právní moci, nebo nabylo právní moci usnesení o zastavení řízení v téže věci;
d) podle právního řádu jedné ze smluvních stran se trestný čin stíhá na základě soukromé žaloby (na návrh poškozeného).
(2) Vydání může být odmítnuto, jestliže soudně trestný čin, v souvislosti s nímž se o vydání žádá, byl spáchán na území dožádané smluvní strany.
(3) Je-li vydání odmítnuto, musí být dožadující smluvní straně sděleny důvody odmítnutí.
Článek 69
Žádost o vydání
(1) Žádost o vydání musí obsahovat:
a) označení dožadujícího orgánu,
b) znění ustanovení zákona dožadující smluvní strany, podle kterého se jednání považuje za soudně trestný čin,
c) podle možnosti popis vyžadované osoby, její fotografii, její osobní údaje včetně státního občanství, a údaje o bydlišti nebo přechodném pobytu,
d) rozsah škody způsobené soudně trestným činem.
(2) K žádosti o vydání k trestnímu stíhání musí být přiložen ověřený opis zatýkacího rozkazu s vylíčením skutkového děje.
(3) K žádosti o vydání k výkonu trestu musí být přiložen ověřený opis rozsudku s doložkou o nabytí právní moci a text ustanovení trestního zákona, na jehož základě byla osoba odsouzena. Jestliže odsouzený již vykonal část trestu, oznámí se, jakou část vykonal.
(4) Žádost a její přílohy se vyhotovují podle ustanovení článku 16.
Článek 70
Doplňující údaje
(1) Neobsahuje-li žádost o vydání všechny nutné údaje, může si dožádaná smluvní strana vyžádat doplňující údaje, k čemuž stanoví lhůtu do jednoho měsíce. Tato lhůta může být z vážných důvodů na žádost dožadující smluvní strany prodloužena.
(2) Nepředloží-li dožadující smluvní strana doplňující údaje ve stanovené lhůtě, dožádaná smluvní strana propustí zatčenou osobu.
Článek 71
Zatčení za účelem vydání
Po obdržení žádosti učiní dožádaná smluvní strana bezodkladně opatření k zatčení vyžadované osoby, kromě těch případů, kdy k vydání nemůže dojít.
Článek 72
Zatčení před obdržením žádosti o vydání
(1) Vyžadovaná osoba může být na žádost zatčena i před obdržením žádosti o vydání. V žádosti musí být uveden odkaz na zatýkací rozkaz nebo rozsudek, který nabyl právní moci, a sdělení, že žádost o vydání bude předložena dodatečně. Žádost o zatčení před obdržením žádosti o vydání může být podána poštou, telegraficky nebo dálnopisem.
(2) Vyžadovaná osoba může být zatčena i bez žádosti uvedené v odstavci 1, je-li důvodné podezření, že spáchala na území druhé smluvní strany soudně trestný čin, pro který je vydání možné.
(3) O zatčení před obdržením žádosti o vydání je třeba bezodkladně uvědomit druhou smluvní stranu.
Článek 73
Propuštění zatčené osoby
(1) Osoba zatčená podle článku 72 odst. 1 může být propuštěna, nebyla-li žádost o vydání podána do jednoho měsíce ode dne odeslání sdělení o zatčení.
(2) Osoba zatčená podle článku 72 odst. 2 musí být propuštěna, nebyla-li žádost o vydání podána do jednoho měsíce ode dne odeslání sdělení o zatčení.
Článek 74
Odklad vydání
Je-li vyžadovaná osoba trestně stíhána nebo odsouzena za jiný soudně trestný čin na území dožádané smluvní strany, může být vydání odloženo do skončení trestního stíhání, vykonání trestu nebo do upuštění od výkonu trestu.
Článek 75
Dočasné vydání
(1) Na odůvodněnou žádost lze vyžadovanou osobu vydat dočasně, může-li mít odklad vydání podle článku 74 za následek promlčení trestního stíhání nebo může-li podstatně ztížit vyšetřování soudně trestného činu.
(2) Dočasně vydaná osoba musí být vrácena po provedení úkonu v trestní věci, pro který byla vydána, nejpozději však do tří měsíců ode dne předání. V odůvodněných případech může být lhůta prodloužena.
Článek 76
Střet žádostí o vydání
Podá-li žádost o vydání několik států, dožádaná smluvní strana rozhodne o tom, které z těchto žádostí vyhoví.
Článek 77
Meze stíhatelnosti vydané osoby
(1) Bez souhlasu dožádané smluvní strany nelze vydanou osobu trestně stíhat nebo vykonat na ní trest za soudně trestný čin spáchaný před vydáním, pro který nebyla vydána.
(2) Vydaná osoba nemůže být rovněž vydána třetímu státu bez souhlasu dožádané smluvní strany.
(3) Souhlas není třeba, neopustí-li vydaná osoba do jednoho měsíce po skončení trestního řízení, a v případě odsouzení do jednoho měsíce po vykonání trestu nebo upuštění od výkonu trestu, území dožadující smluvní strany nebo se tam dobrovolně vrátí. Do této lhůty se nezapočítává doba, během které vydaná osoba bez svého zavinění nemohla opustit území dožadující smluvní strany.
Článek 78
Provedení vydání
Dožádaná smluvní strana sdělí dožadující smluvní straně místo a čas vydání. Nepřevezme-li dožadující smluvní strana osobu, která má být vydána, do patnácti dnů od stanoveného dne vydání, musí být tato osoba propuštěna.
Článek 79
Opakované vydání
Vyhne-li se vydaná osoba trestnímu stíhání nebo výkonu trestu a vrátí-li se na území dožádané smluvní strany, bude na novou žádost vydána bez předložení dokladů uvedených v článcích 69 a 70.
Článek 80
Sdělení výsledků trestního řízení
Smluvní strany si navzájem sdělují výsledky trestního řízení vedeného proti osobě jim vydané. Na žádost se zašle také opis konečného rozhodnutí.
Článek 81
Průvoz
(1) Smluvní strana povolí na žádost druhé smluvní strany přes své území průvoz osob vydaných druhé smluvní straně třetím státem.
(2) Žádost o povolení průvozu se podává a projednává stejným způsobem jako žádost o vydání.
(3) Smluvní strany nejsou povinny povolit průvoz osob, k jejichž vydání nemůže podle této smlouvy dojít.
(4) Dožádaná smluvní strana povolí průvoz způsobem, který považuje za nejvhodnější.
Článek 82
Náklady vydání a průvozu
Náklady vzniklé vydáním nese smluvní strana, na jejímž území vznikly, a náklady vzniklé průvozem ta smluvní strana, která žádala průvoz.
ČÁST II
PŘEVZETÍ TRESTNÍHO STÍHÁNÍ
Článek 83
Závazek převzít trestní stíhání
(1) Každá smluvní strana se zavazuje na žádost druhé smluvní strany stíhat podle svého právního řádu vlastní občany podezřelé, že na území smluvní strany spáchali trestný čin – podle právního řádu ČSSR trestný čin nebo přečin.
(2) Povinnost stíhat podle vlastního právního řádu se vztahuje i na taková porušení práva, která se podle právního řádu dožadující smluvní strany stíhají jako trestné činy (podle právního řádu ČSSR jako trestné činy nebo přečiny), a podle právního řádu dožádané smluvní strany jen jako správní přestupky.
(3) Vyplývají-li z soudně trestného činu, jehož stíhání se přebírá, občanskoprávní nároky osob poškozených soudně trestným činem, stanou se, byl-li podán návrh na náhradu škody, součástí převzatého řízení.
Článek 84
Žádost o převzetí trestního stíhání
(1) Žádost o převzetí trestního stíhání musí obsahovat:
a) označení dožadujícího orgánu;
b) popis činu, v souvislosti s nímž se žádost o stíhání podává;
c) co možná nejpřesnější vyznačení doby a místa spáchání činu;
d) znění ustanovení zákona dožadující smluvní strany, na jehož základě se jednání považuje za trestný čin nebo přečin, jakož i dalších zákonných ustanovení, která mají podstatný význam pro řízení;
e) jméno a příjmení podezřelého, jeho státní občanství, jakož i jeho další osobní údaje;
f) oznámení poškozených v trestním řízení zahajovaném na návrh poškozeného, jakož i návrhy na náhradu škody;
g) rozsah škody způsobené soudně trestným činem.
K žádosti se přikládají trestní spisy a důkazy, které má k dispozici dožadující smluvní strana.
(2) Žádost a její přílohy se vyhotovují podle ustanovení článku 16.
(3) Je-li obviněný v době podání žádosti o stíhání ve vazbě na území dožadující smluvní strany, převeze se na území dožádané smluvní strany.
Článek 85
Sdělení výsledků trestního stíhání
Dožádaná smluvní strana je povinna uvědomit dožadující smluvní stranu o konečném rozhodnutí. Na žádost dožadující smluvní strany zašle se opis konečného rozhodnutí.
Článek 86
Důsledky rozhodnutí
Byla-li podle článku 83 smluvní straně podána žádost o stíhání, nemůže být po právní moci rozsudku nebo po přijetí jiného konečného rozhodnutí orgánem dožádané smluvní strany zahájeno řízení v trestní věci před orgány dožadující smluvní strany, a bylo-li již dříve zahájeno, musí být zastaveno.
ČÁST III
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O PRÁVNÍ POMOCI V TRESTNÍCH VĚCECH
Článek 87
Dodání osob ve vazbě
(1) Jestliže je nezbytné vyslechnout jako svědky osoby, které jsou ve vazbě nebo ve výkonu trestu odnětí svobody na území druhé smluvní strany, orgány uvedené v článku 3 odst. 1 mohou povolit jejich dodání na území dožadující smluvní strany za podmínky, že tyto osoby budou drženy ve vazbě a budou vráceny v nejkratší době po výslechu.
(2) Vznikne-li nutnost vyslechnout jako svědky osoby, které jsou ve vazbě nebo ve výkonu trestu odnětí svobody ve třetím státě, orgány dožádané smluvní strany uvedené v článku 3 odst. 1 povolí průvoz těchto osob územím svého státu s dodržením ustanovení článku 7 odst. 1 a 2.
Článek 88
Předání věcí
(1) Smluvní strany se zavazují navzájem si na žádost předávat:
a) věci, které byly použity ke spáchání soudně trestného činu, pro který je vydání podle této smlouvy možné, věci, které byly určeny ke spáchání činu, které pachatel činem získal nebo jako odměnu za něj, popřípadě, které pachatel nabyl za věci takto získané,
b) věci, které mohou sloužit jako důkazy v trestním řízení; tyto věci se předávají i v tom případě, kdy k vydání pachatele nemůže dojít z důvodu jeho smrti, útěku nebo z jiného důvodu.
(2) Potřebuje-li nutně dožádaná smluvní strana věci jako důkazy v trestním řízení, může být jejich předání odloženo do skončení řízení.
(3) Práva třetích osob k předaným věcem zůstávají zachována. Po skončení řízení musí být tyto věci bezplatně vráceny smluvní straně, která je předala.
Článek 89
Sdělování odsouzení a výpisy z trestního rejstříku
(1) Smluvní strany si každoročně vzájemně sdělují informace o rozsudcích, které nabyly právní moci a které byly vyneseny soudy jedné smluvní strany nad občany druhé smluvní strany, a zároveň přijímají opatření k zasílání pořízených otisků prstů odsouzených.
(2) Smluvní strany si vzájemně na žádost bezplatně sdělují informace z rejstříku trestů týkající se osob odsouzených dříve jejich soudy, vede-li se na území dožadující smluvní strany proti těmto osobám trestní stíhání.
ODDÍL V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 90
Tato smlouva podléhá ratifikaci.
Článek 91
(1) Tato smlouva vstoupí v platnost uplynutím třicátého dne od výměny ratifikačních listin a zůstane v platnosti po dobu pěti let.
(2) Nevypoví-li žádná ze smluvních stran tuto smlouvu nejméně šest měsíců před uplynutím uvedené pětileté lhůty, prodlužuje se její platnost na dobu neurčitou a smlouva zůstane v platnosti dokud ji jedna ze smluvních stran nevypoví. Výpověď musí být oznámena jeden rok předem.
Článek 92
Dnem vstupu této smlouvy v platnost pozbývá platnosti Smlouva mezi Československou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních z 31. srpna 1957.
Článek 93
Pokud Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik z 27. dubna 1972 odkazuje na Smlouvu mezi Československou socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických republik o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních, rozumí se tímto odkazem, po jejím vstupu v platnost, odkaz na tuto smlouvu.
Dáno v Moskvě dne 12. srpna 1982 ve dvou vyhotoveních, každé v českém a ruském jazyku, přičemž oba texty mají stejnou platnost.
Z plné moci
prezidenta Československé socialistické republiky:
Lovětínský v. r.
Z plné moci
prezídia Nejvyššího sovětu Svazu sovětských socialistických republik:
Terebilov v. r.