54/2019 Sb. m. s.
Sdělení Ministerstva zahraničních věcí o přístupu České republiky k Meziamerické úmluvě o vzájemné pomoci v trestních věcech 

54
SDĚLENÍ
Ministerstva zahraničních věcí

Ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 23. května 1992 byla v Nassau přijata Meziamerická úmluva o vzájemné pomoci v trestních věcech.
S Úmluvou vyslovil souhlas Parlament České republiky. Listina o přístupu České republiky k Úmluvě, podepsaná prezidentem republiky dne 12. července 2019, byla uložena u Generálního sekretariátu Organizace amerických států, depozitáře Úmluvy, dne 17. října 2019.
Při přístupu k Úmluvě byly učiněny následující výhrady:

„Česká republika si vyhrazuje právo odmítnout poskytnutí pomoci, jak je vymezeno v článku 5 Meziamerické úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech (Nassau, 23. května 1992) v případě, ve kterém by vyřízení žádosti o pomoc vyžadovalo v České republice užití jakéhokoli donucovacího opatření, pokud se pomoc týká činu, který není trestným činem dle vnitrostátního právního řádu České republiky.“ „Česká republika si vyhrazuje právo povolit průvoz přes území České republiky, který by se měl uskutečnit dle článku 21 Meziamerické úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech (Nassau, 23. května 1992), a to na základě žádosti podané v dostatečném předstihu, ke které budou připojeny nezbytné dokumenty, a která bude zaslána Ministerstvu spravedlnosti České republiky. Česká republika si vyhrazuje právo nepovolit průvoz občanů České republiky.“
Současně bylo učiněno toto prohlášení a oznámení:

„V souladu s článkem 3 Meziamerické úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech (Nassau, 23. května 1992) Česká republika oznamuje, že žádosti o vzájemnou pomoc mají být zasílány:
- Nejvyššímu státnímu zastupitelství České republiky v případě žádosti podané v řízení před podáním obžaloby;
- Ministerstvu spravedlnosti České republiky v ostatních případech.“

„Česká republika v zájmu jednoznačné interpretace článku 2 Meziamerické úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech (Nassau, 23. května 1992) oznamuje, že jako dožádaný stát bude přijímat a vyřizovat žádosti podané na základě této Úmluvy o provedení úkonu trestního řízení na území ČR pro účely trestního řízení, které je vedeno v dožadujícím státě již v okamžiku podání žádosti.“
Úmluva vstoupila v platnost na základě svého článku 37 dne 14. dubna 1996. Pro Českou republiku vstoupila v platnost na základě téhož článku dne 16. listopadu 2019.
Anglické znění Úmluvy a její překlad do českého jazyka se vyhlašují současně.


PŘEKLAD
MEZIAMERICKÁ ÚMLUVA O VZÁJEMNÉ POMOCI
V TRESTNÍCH VĚCECH
(Nassau, 23. V. 1992)
MEZIAMERICKÁ ÚMLUVA O VZÁJEMNÉ POMOCI
V TRESTNÍCH VĚCECH
PREAMBULE
Vzhledem k tomu, že
Charta Organizace amerických států v článku 2 písm. e) stanoví, že základním cílem amerických států je „nalézat řešení politických, právních a ekonomických problémů, které mezi nimi mohou vyvstat“; a
přijetí společných pravidel v oblasti vzájemné pomoci v trestních věcech přispěje k dosažení tohoto cíle,
ČLENSKÉ STÁTY ORGANIZACE AMERICKÝCH STÁTŮ
tímto přijímají následující Meziamerickou úmluvu o vzájemné pomoci v trestních věcech:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
ČLÁNEK 1
ÚČEL ÚMLUVY
Smluvní strany se zavazují poskytovat si vzájemnou pomoc v trestních věcech v souladu s ustanoveními této úmluvy.
ČLÁNEK 2
ROZSAH A POUŽITÍ ÚMLUVY
Smluvní strany se zavazují poskytovat si vzájemnou pomoc při vyšetřováních, trestních stíháních a řízeních, které se týkají trestných činů, ohledně nichž má dožadující stát jurisdikci v době, kdy je o pomoc žádáno.
Tato úmluva neopravňuje žádnou smluvní stranu, aby na území druhé smluvní strany vykonávala jurisdikci nebo prováděla úkony, které jsou dle práva druhého státu výlučně v pravomoci orgánů této smluvní strany.
Tato úmluva se vztahuje pouze na poskytování vzájemné pomoci mezi smluvními stranami. Její ustanovení v žádném případě nezakládají jakékoli soukromé osobě právo získat či vyloučit důkazy, nebo bránit vyřízení žádosti o pomoc.
ČLÁNEK 3
ÚSTŘEDNÍ ORGÁN
Každý stát si při podpisu nebo ratifikaci této úmluvy nebo při přístupu k ní určí svůj ústřední orgán.
Ústřední orgány jsou odpovědné za vydávání a přijímání žádosti o pomoc.
Ústřední orgány se pro všechny účely této úmluvy stýkají přímo.
ČLÁNEK 4
Vzhledem k různorodosti právních systémů smluvních stran se pomoc, jíž se tato úmluva týká, zakládá na žádostech o spolupráci od orgánů odpovědných za vyšetřování nebo trestní stíhání v dožadujícím státě.
ČLÁNEK 5
OBOUSTRANNÁ TRESTNOST
Pomoc je poskytována i v případě, že se týká činu, který není podle práva dožádaného státu trestným činem.
Týká-li se žádost o pomoc následujících opatření: (a) zajištění a zabrání majetku, a (b) prohlídek a konfiskací, včetně domovních prohlídek, dožádaný stát může odmítnout poskytnutí spolupráce, pokud se pomoc týká činu, který není podle práva dožádaného státu trestným činem.
ČLÁNEK 6
Pro účely této úmluvy musí být jednání, jež zavdá příčinu k podání žádosti, v dožadujícím státě trestným činem, za který lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku.
ČLÁNEK 7
ROZSAH POUŽITÍ
Pomoc předjímaná touto úmluvou zahrnuje mimo jiné zejména následující postupy:
a. oznamování rozhodnutí a rozsudků;
b. získávání svědectví nebo prohlášení osob;
c. předvolávání svědků a znalců k podání svědectví;
d. zajištění a zabrání majetku, zmražení aktiv a pomoc v řízeních týkajících se konfiskací;
e. prohlídky a konfiskace;
f. ohledání věcí a míst;
g. doručování soudních písemností;
h. předávání listin, zpráv, údajů a důkazů;
i. předávání osob omezených na osobní svobodě pro účely této úmluvy; a
j. jakýkoli jiný postup, pokud s ním dožadující a dožádaný stát vysloví souhlas.
ČLÁNEK 8
VOJENSKÉ TRESTNÉ ČINY
Tato úmluva se nepoužije na trestné činy podléhající výlučně vojenskému právu.
ČLÁNEK 9
ODMÍTNUTÍ POMOCI
Dožádaný stát může odmítnout poskytnutí pomoci, dojde-li k závěru, že:
a. žádost o pomoc byla podána za účelem trestního stíhání osoby obviněné ze spáchání trestného činu, pro který již byla tato osoba odsouzena nebo byla zproštěna obžaloby v soudním řízení vedeném v dožadujícím nebo dožádaném státu;
b. vyšetřování bylo zahájeno za účelem stíhání, potrestání nebo diskriminace jednotlivce či skupiny z důvodu pohlaví, rasy, společenského postavení, národnosti, náboženství nebo ideologie;
c. žádost se týká politického trestného činu nebo činu, jenž s politickým trestným činem souvisí, nebo se týká běžného trestného činu, pro který je osoba stíhána z politických důvodů;
d. žádost byla vydána na základě žádosti zvláštního nebo ad hoc tribunálu;
e. ohrožuje veřejný pořádek (ordre public), suverenitu, bezpečnost nebo základní veřejné zájmy; a
f. žádost se vztahuje k daňovému trestnému činu. Nicméně pomoc bude poskytnuta tehdy, byl-li trestný čin spáchán úmyslným nesprávným prohlášením, ať již ústním nebo písemným, anebo úmyslným neohlášením příjmu plynoucího z jiného trestného činu, na který se tato úmluva vztahuje, a to za účelem zatajení takového příjmu.
HLAVA II
ŽÁDOSTI O POMOC, JEJICH ZPRACOVÁNÍ A VYŘÍZENÍ
ČLÁNEK 10
ŽÁDOSTI O POMOC
Žádosti o pomoc budou dožadujícím státem vyhotoveny v písemné podobě a vyřízeny v souladu s vnitrostátním právním řádem dožádaného státu.
Postupy vymezené v žádosti o pomoc provede dožádaný stát způsobem požadovaným dožadujícím státem, jestliže tím nebude porušeno právo dožádaného státu.
ČLÁNEK 11
Dožádaný stát může odložit vyřízení jakékoli žádosti, která mu byla zaslána, s uvedením důvodů pro toto odložení, je-li to nezbytné pro pokračování vyšetřování anebo řízení, jenž probíhá v dožádaném státě.
ČLÁNEK 12
Listiny a předměty doručované v souladu s žádostí o pomoc budou dožádanému státu vráceny bez zbytečného odkladu, ledaže tento stát rozhodne jinak.
ČLÁNEK 13
PROHLÍDKA, KONFISKACE, ZAJIŠTĚNÍ A PŘEDÁNÍ MAJETKU
Dožádaný stát vyřídí žádosti o prohlídku, konfiskaci, zajištění a předání jakýchkoli předmětů, listin, záznamů či movitého majetku, pokud příslušný orgán shledá, že žádost obsahuje informace odůvodňující navrhovaný postup. Tento postup musí být v souladu s hmotným a procesním právem dožádaného státu.
V souladu s ustanoveními této úmluvy dožádaný stát určí, jaké požadavky musí být podle jeho práva splněny za účelem zajištění ochrany zájmů třetích stran ve vztahu k předmětům, které mají být předány.
ČLÁNEK 14
OPATŘENÍ K ZAJIŠTĚNÍ PŘEDMĚTŮ
Ústřední orgán kterékoli smluvní strany může ústřednímu orgánu druhé smluvní strany postoupit informace o existenci výnosů, zisku nebo nástrojů trestné činnosti na území druhé smluvní strany.
ČLÁNEK 15
Smluvní strany vzájemně spolupracují v rozsahu, jenž připouští jejich právo, při předběžných opatřeních a opatřeních sloužících k zajištění výnosů, zisku a nástrojů trestné činnosti.
ČLÁNEK 16
DOBA, MÍSTO A ZPŮSOB VYŘÍZENÍ ŽÁDOSTI O POMOC
Dožádaný stát stanoví dobu a místo vyřízení žádosti o pomoc a může o tom informovat dožadující stát.
Představitelé a zúčastněné strany dožadujícího státu nebo jejich zástupci mohou být, po vyrozumění ústředního orgánu dožádaného státu, přítomni a mohou se účastnit vyřízení žádosti o pomoc v rozsahu, který není v rozporu s právem dožádaného státu, a to za předpokladu, že s tím orgány dožádaného státu vysloví svůj souhlas.
Hlava III
DORUČOVÁNÍ SOUDNÍCH ROZHODNUTÍ, ROZSUDKŮ A PŘEDVOLÁNÍ SVĚDKŮ A ZNALCŮ
ČLÁNEK 17
Na žádost dožadujícího státu doručí dožádaný stát rozhodnutí, rozsudky nebo jiné písemnosti vydané příslušnými orgány dožadujícího státu.
ČLÁNEK 18
SVĚDECTVÍ V DOŽÁDANÉM STÁTĚ
Na žádost dožadujícího státu může být kterákoli osoba na území dožádaného státu předvolána v souladu s právem dožádaného státu za účelem dostavit se před příslušný orgán k podání svědectví nebo k poskytnutí listin či důkazů.
ČLÁNEK 19
SVĚDECTVÍ V DOŽADUJÍCÍM STÁTĚ
Požádá-li dožadující stát, aby se osoba dostavila na jeho území za účelem podání svědectví anebo zprávy, dožádaný stát vyzve svědka nebo znalce, bez užití hrozeb nebo donucovacích opatření, aby se dobrovolně dostavil k příslušnému orgánu v dožadujícím státě. Je-li to považováno za nutné, ústřední orgán dožádaného státu může vyhotovit písemný záznam o vůli jednotlivce dostavit se do dožadujícího státu. Ústřední orgán dožádaného státu neprodleně informuje ústřední orgán dožadujícího státu o odpovědi osoby.
ČLÁNEK 20
PŘEDÁNÍ OSOB, VŮČI NIMŽ JE VEDENO TRESTNÍ STÍHÁNÍ
Osoba, vůči níž je vedeno trestní stíhání v dožádaném státě, a jejíž přítomnost je v dožadujícím státě nutná za účelem poskytnutí pomoci podle této úmluvy, bude dočasně předána do dožadujícího státu pro tento účel, pokud s tím osoba i dožádaný stát vysloví souhlas.
Osoba, vůči níž je vedeno trestní stíhání v dožadujícím státě, a jejíž přítomnost v dožádaném státě je nutná za účelem poskytnutí pomoci podle této úmluvy, bude dočasně předána do dožádaného státu, pokud s tím osoba i oba státy vysloví souhlas.
Úkony uvedené výše mohou být odmítnuty mimo jiné z následujících důvodů:
a. osoba ve vazbě nebo ve výkonu trestu odmítne vyslovit souhlas s předáním;
b. je-li přítomnost osoby nutná při vyšetřování nebo v trestním řízení probíhajícím v jurisdikci, které v dané době podléhá;
c. jsou-li dány jiné důvody, ať již právní či jiné povahy, stanovené příslušným orgánem dožádaného nebo dožadujícího státu.
Pro účely tohoto článku:
a. přijímající stát má právo a povinnost držet předávanou osobu ve vazbě, ledaže se předávající stát vyjádřil jinak;
b. přijímající stát vrátí předanou osobu předávajícímu státu, jakmile to okolnosti dovolí, nebylo-li mezi ústředními orgány obou států domluveno jinak;
c. předávající stát není povinen zahájit řízení o vydání za účelem vrácení předané osoby;
d. doba strávená v přijímajícím státě bude započtena do výkonu trestu předané osoby v předávajícím státě; a
e. doba strávená v přijímajícím státě nesmí překročit délku trestu, která předávané osobě zbývá vykonat, nebo 60 dnů podle toho, která z těchto dob je kratší, ledaže předávaná osoba a oba státy souhlasí s prodloužením této doby.
ČLÁNEK 21
PRŮVOZ
Smluvní strany spolupracují při průvozech osob uvedených v předchozím článku přes jejich území v rozsahu, v jakém je to možné, za předpokladu, že příslušný ústřední orgán byl s dostatečným předstihem vyrozuměn, a že tyto osoby budou prováženy ve vazbě pod dozorem zástupců dožadujícího státu.
Takové s předstihem učiněné vyrozumění není nutné, je-li využívána letecká přeprava a žádné mezipřistání není na území smluvní strany či stran, přes které je přelet uskutečňován, plánováno.
ČLÁNEK 22
BEZPEČNÉ ZACHÁZENÍ
Přítomnost nebo předání osoby, která souhlasí s poskytnutím prohlášení nebo svědectvím podle ustanovení této úmluvy, vyžaduje, pokud o to osoba nebo předávající stát požádá předtím, než se osoba dostaví nebo je předána, že přijímající stát zajistí bezpečné zacházení, dle něhož osoba nebude na území přijímajícího státu:
a. zadržena nebo stíhána pro činy spáchané před odjezdem z území předávajícího státu;
b. nucena poskytnout prohlášení nebo svědectví v řízeních neuvedených v žádosti; nebo
c. zadržena nebo stíhána na základě jakéhokoli prohlášení, které učiní, s výjimkou případů pohrdání soudem či křivé výpovědi.
Ochrana vymezená v předchozím odstavci zaniká, pokud osoba dobrovolně zůstane na území přijímajícího státu o víc než 10 dnů poté, co není její přítomnost v přijímajícím státě nadále nutná, tak jak to bylo sděleno předávajícímu státem.
ČLÁNEK 23
V souvislosti se svědky nebo znalci budou v možném nebo nezbytném rozsahu zaslány písemnosti obsahující relevantní otázky nebo dotazníky.
HLAVA IV
PŘENOS INFORMACÍ A ZÁZNAMŮ
ČLÁNEK 24
V případech, kdy je poskytována pomoc podle této úmluvy, dožádaný stát poskytne na žádost a v souladu se svým vnitrostátním právním řádem dožadujícímu státu kopii veřejně dostupných písemností, záznamů nebo informací, kterými disponují vládní orgány nebo úřady dožádaného státu.
Dožádaný stát může poskytnout kopie písemností, záznamů nebo jiných údajů, kterými disponují vládní orgány nebo úřady tohoto státu, jež nejsou obecně veřejně dostupné, ve stejném rozsahu a za stejných podmínek, jako by byly zpřístupněny jeho vlastním justičním orgánům nebo jiným subjektům odpovědným za aplikaci práva. Dožádaný stát může, dle vlastního uvážení, odmítnout zcela nebo zčásti jakoukoli žádost vyhotovenou podle tohoto odstavce.
ČLÁNEK 25
OMEZENÍ POUŽITÍ INFORMACÍ NEBO DŮKAZŮ
Dožadující stát nemůže zpřístupnit nebo použít informace nebo důkazy získané v souladu s touto úmluvou pro jiné účely než pro ty, které byly uvedeny v žádosti o pomoc, bez předchozího souhlasu ústředního orgánu dožádaného státu.
Ve výjimečných případech, pokud dožadující stát potřebuje zcela nebo zčásti zpřístupnit nebo použít informace či důkazy pro jiný účel než pro ten, který byl uveden v žádosti, musí vyžádat schválení od dožádaného státu, který může, dle vlastního uvážení, vyhovět nebo odmítnout takové žádosti, a to zcela nebo zčásti.
Informace nebo důkazy, které musí být zpřístupněny a použity v rozsahu potřebném pro řádné naplnění postupů nebo formálních náležitostí uvedených v žádosti, nebudou podléhat požadavku na schválení upraveného tímto článkem.
Je-li to nezbytné, dožádaný stát může požádat, aby poskytnuté informace nebo důkazy zůstaly důvěrné podle podmínek stanovených jeho ústředním orgánem. Jestliže dožadující stát nemůže takové žádosti vyhovět, ústřední orgány zkonzultují vzájemně přijatelné podmínky důvěrnosti.
HLAVA V
POSTUP
ČLÁNEK 26
Žádosti o pomoc obsahují následující údaje:
a. trestný čin, jehož se řízení týká; shrnutí popisu skutku, vyšetřování nebo trestního řízení, o které se jedná; a popis skutečností, ke kterým se žádost vztahuje;
b. řízení odůvodňující podání žádosti o pomoc, s přesným popisem takového řízení;
c. je-li to odůvodněné, popis jakéhokoli řízení nebo speciálního požadavku dožadujícího státu;
d. přesný popis požadované pomoci a jakékoli informace nezbytné pro vyřízení žádosti.
Není-li dožádaný stát schopen vyhovět žádosti o pomoc, vrátí ji dožadujícímu státu s uvedením důvodu pro tento postup.
Dožádaný stát může vyžádat dodatkové informace, je-li to nezbytné pro vyřízení žádosti podle jeho vnitrostátního právního řádu, nebo ulehčí-li to její vyřízení.
Je-li to nutné, dožadující stát postupuje v souladu s ustanoveními posledního odstavce článku 24 této úmluvy.
ČLÁNEK 27
Písemnosti předávané prostřednictvím ústředních orgánů v souladu s touto úmluvou jsou vyňaty z požadavku na osvědčení nebo ověření.
ČLÁNEK 28
Žádosti o pomoc a přikládané písemnosti musí být přeloženy do úředního jazyka dožádaného státu.
ČLÁNEK 29
Dožádaný stát uhradí všechny běžné náklady spojené s vyřízením žádosti na svém území, s výjimkou níže uvedených, které uhradí dožadující stát:
a. znalečné; a
b. cestovní náklady a další výdaje spojené s přepravou osob z území jednoho státu na území druhého státu.
Jeví-li se, že vyřízení žádosti si vyžádá mimořádné náklady, smluvní strany zkonzultují a určí podmínky, za nichž může být pomoc poskytnuta.
ČLÁNEK 30
Smluvní strany si mohou vyměňovat informace týkající se použití úmluvy v rozsahu, který považují za potřebný a nutný k usnadnění jejího dalšího naplňování.
ČLÁNEK 31
Vnitrostátní právo každé smluvní strany upravuje odpovědnost za škodu způsobenou jednáním svých orgánů při uplatňování této úmluvy.
Žádná ze smluvních stran nebude odpovědná za škodu, jež vznikne jednáním orgánů druhé smluvní strany při vypracování či vyřízení žádosti podle této úmluvy.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
ČLÁNEK 32
Tato úmluva bude otevřena k podpisu členským státům Organizace amerických států.
ČLÁNEK 33
Tato úmluva podléhá ratifikaci. Ratifikační listiny budou uloženy u Generálního sekretariátu Organizace amerických států.
ČLÁNEK 34
Tato úmluva je otevřena k přístupu jakémukoli dalšímu státu. Listiny o přístupu budou uloženy u Generálního sekretariátu Organizace amerických států.
ČLÁNEK 35
Každý stát může k této úmluvě učinit výhrady v době podpisu nebo přístupu k ní za předpokladu, že se každá výhrada týká alespoň jednoho konkrétního ustanovení a že nebude neslučitelná s cílem a účelem této úmluvy.
ČLÁNEK 36
Tato úmluva nesmí být interpretována tak, aby ovlivňovala nebo omezovala jakékoli povinnosti plynoucí z jiných mezinárodních, dvoustranných či mnohostranných úmluv, které obsahují nebo mohou obsahovat ustanovení upravující zvláštní aspekty mezinárodní justiční spolupráce v trestních věcech, a to zcela nebo zčásti, nebo aby ovlivňovala nebo omezovala příznivější postupy, které tyto státy mohou v dané věci uplatňovat.
ČLÁNEK 37
Tato úmluva vstoupí v platnost třicátým dnem následujícím po dni uložení druhé ratifikační listiny.
Pro každý další stát, který úmluvu ratifikuje nebo k ní přistoupí, po uložení druhé ratifikační listiny, úmluva vstupuje v platnost třicátým dnem po uložení jeho ratifikační listiny nebo listiny o přístupu.
ČLÁNEK 38
Pokud smluvní strana má dvě nebo více územních částí, v nichž záležitosti upravované touto úmluvou regulují různé právní systémy, prohlásí při podpisu, ratifikaci nebo přístupu k této úmluvě, zda se tato úmluva vztahuje na všechny, jednu nebo více jeho územních částí.
Taková prohlášení mohou být změněna následnými prohlášeními, která výslovně vymezí územní část nebo části, na které se úmluva vztahuje. Tato následná prohlášení budou zaslána Generálnímu sekretariátu Organizace amerických států a nabydou platnosti třicet dnů po dni jejich doručení.
ČLÁNEK 39
Tato úmluva zůstane v platnosti na dobu neurčitou, kterákoli smluvní strana ji však může vypovědět. Oznámení výpovědi bude uloženo u Generálního sekretariátu Organizace amerických států. Pro vypovídající stát přestává úmluva platit uplynutím jednoho roku ode dne uložení výpovědi, ale zůstává v platnosti pro ostatní smluvní strany.
ČLÁNEK 40
Originální znění této úmluvy, jehož anglická, francouzská, portugalská a španělská verze mají stejnou platnost, bude uloženo u Generálního sekretariátu Organizace amerických států, který jeho ověřenou kopii zašle Generálnímu sekretariátu Spojených národů pro účely registrace a publikace v souladu s článkem 102 Charty Spojených národů. Generální sekretariát Organizace amerických států informuje členské státy této organizace a ty státy, které k úmluvě přistoupily, o podpisech, uložených ratifikačních listinách, listinách o přístupu nebo výpovědích, jakož i o výhradách, budou-li učiněny. Taktéž jim zašle prohlášení uvedená v článku 38 úmluvy.