402/1950 Ú. l. I
Vyhláška báňského hejtmanství (vrchního báňského úřadu) v Brně o ochraně uhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhelného prachu.

402.
VYHLÁŠKA
báňského hejtmanství (vrchního báňského úřadu) v Brně
ze dne 10. června 1950
o ochraně uhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhelného prachu.
Báňské hejtmanství (vrchní báňský úřad) v Brně vydává podle § 3 odst. 2 a 4 zákona čís. 57/1928 Sb., o zařízení a působnosti báňských úřadů, tyto předpisy o ochraně uhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhelného prachu:

I. Všeobecná ustanovení.
§ 1.
Rozsah platnosti vyhlášky.
Vyhláška tato platí pro všechny kamenouhelné doly revíru ostravskokarvínského a rosického a pro jiné uhelné doly, které prohlásí revírní báňský úřad za nebezpečné třaskavými plyny.
§ 2.
Oznamování výbuchů a zapaření uhlí.
Každé vznícení a každý výbuch třaskavých plynů nebo uhelného prachu i každé vznícení nebo zapaření uhlí v dole třeba ihned oznámiti revírnímu báňskému úřadu, i když nebyl jimi způsoben úraz.
Rozdělení dolů na třídy nebezpečenství.
§ 3.
(1) Doly s třaskavými plyny roztřídí se ve dvě skupiny: na doly I. a doly II. třídy nebezpečenství.
(2) Do skupiny dolů II. třídy nebezpečenství zařadí se doly, u nichž nebezpečí výbuchu třaskavých plynů a uhelného prachu přesahuje průměrnou míru nebezpečí dolů revíru ostravskokarvínského a rosického. Všechny ostatní doly zařadí se do I. třídy nebezpečenství.
(3) Při stanovení třídy nebezpečenství třeba přihlížeti hlavně k těmto poměrům: v jakém množství a jakým způsobem (zda stejnoměrně nebo nepravidelně a náhle) se vyvinují třaskavé plyny, v jakém množství se tvoří uhelný prach a jaké jsou jeho vlastnosti (je-li snadno rozvířitelný, jaká jest jeho vznětlivost a způsobilost přenášeti výbuch), zda a do jaké míry jest uhlí náchylné k samovznícení.
(4) Zařadění do tříd nebezpečenství provede revírní báňský úřad z moci úřední nebo na žádost závodu. Dokud není jinak rozhodnuto, platí pro doly revíru rosického a pro doly revíru ostravskokarvínského, pracující v souvrství ostravsko-petřvaldském, předpisy pro I. třídu, pro doly pracující v souvrství doubravsko-karvínském předpisy pro II. třídu nebezpečenství.
(5) Zařadění jednotlivých částí téhož dolu do různých tříd nebezpečenství není přípustné.
(6) Je-li závod pro větrání, těžení a pravidelnou jízdu rozdělen na dvě nebo více samostatných provozních oddělení, může revírní báňský úřad prohlásiti každé z nich za zvláštní důl.
§ 4.
Není-li výslovně jinak stanoveno, platí další předpisy pro obě třídy nebezpečenství.
Spoje dolu s povrchem.*)
§ 5.
(1) Každý důl musí míti nejméně dvě samostatná spojení s povrchem, jedno pro vtažné, druhé pro výdušné větry. Dokud nejsou obě tato díla spolu spojena, není dovoleno raziti z nich jiná díla, leda se svolením revírního báňského úřadu.
(2) Každé spojení s povrchem pro vtažné větry musí míti u svého ústí na povrch ohnivzdornou, snadno ovladatelnou a kdykoliv rychle použitelnou uzávěru (poklopy). K těsnému uzavření vtažných jam musí býti poblíže nich po ruce dostatečná zásoba jemného písku tak, aby jámové poklopy mohly býti pokryty těsnící vrstvou aspoň 10 cm vysokou. Obdobně u ústí štol a kanálů pro průchod, topení a pod., ústí-li do jámy pod poklopy, musí býti pohotově hmoty pro utěsnění uzávěr (dveří) omazáním, případně musí býti tyto těsně uzavřeny. Použivatelnost dveří a těsnost uzávěr musí se zkoušeti aspoň jednou za čtvrt roku. Výsledky prohlídek buďtež zaznamenávány do knihy o prohlídkách jam (§ 30).
(3) Všechny jiné otvory do vtažných jam nebo štol (na př. pro potrubí, kabel a j.) nesmí býti ponechávány otevřeny, nýbrž musí se ihned po položení potrubí, kabelu a pod. řádně uzavříti.
(4) Musí býti postaráno o to, aby při uzavření vtažného ústí byl zajištěn jiný průchod pro vtažné větry a pro mužstvo, vyúsťující v přiměřené vzdálenosti od jámové budovy. O uzavírání tohoto průchodu platí ustanovení odstavce 2.
§ 6.
Revírní báňský úřad může dočasně povoliti, aby se užívalo výdušného oddělení (větrné přehrady) ve vtažné jámě k větrání malých, na plyny chudých oddílů důlních, jsou-li větry v jámě spolehlivě odděleny.
Vztahy k sousedním dolům.
§ 7.
(1) Na hranici sousedících provozně samostatných závodů třeba dolovati tak, aby větrání nebylo vzájemně rušeno. Potřebná bezpečnostní opatření stanoví revírní báňský úřad přihlížeje k úložným a důlním poměrům na hranici.
(2) Dokud nejsou tato bezpečnostní opatření úředně stanovena, třeba zastaviti důlní práce, jakmile se přiblížily na 20 m hranici dolu nebo na 40 m důlním prostorům sousedního dolu, měřeno vždy ve vodorovné vzdálenosti, a oznámiti to ihned revírnímu báňskému úřadu.
§ 8.
(1) Používání společných jam k větrání dvou dolů, jakož i každé jiné spojení se sousedním dolem je přípustné jen se svolením revírního báňského úřadu, který předepíše potřebná opatření, zejména také proti přenosu výbuchu z jednoho dolu do druhého.
(2) Závodní dolů s takovými spoji jsou povinni sdělovati si neprodleně všechny změny a události, jež mohou míti vliv na větrání nebo složení větrů sousedního dolu. Plánované změny musí si závodní oznamovati včas předem.
(3) Předpisy tyto platí obdobně i pro spojení, která jsou zpravidla uzavřena, otevírají se však ve zvláštních případech, na př. pro těžbu nebo nouzový průchod mužstva.
II. Větrání.
1. Opatřování větrů.
Všeobecné.
§ 9.
(1) Všechny důlní prostory užívané k dolování třeba tak větrati, aby se co možná zabránilo nahromadění výbušných nebo škodlivých plynů.
(2) Nahromaděním výbušných plynů ve smyslu tohoto nařízení rozumějí se vzdušiny s obsahem 1.5% nebo více methanu, za škodlivé považují se plyny zdraví nebezpečné.
(3) Způsob větrání celého dolu má býti zpravidla ssací; foukací větrání vyžaduje povolení revírního báňského úřadu.
§ 10.
(1) Doly musí býti větrány uměle a nepřetržitě i v nepracovních dnech. Přirozeného větrání smí se užívati, mimo případy nouze, jenom s povolením revírního báňského úřadu při dolování štolou.
(2) Větrání exhaustory, zahříváním výdušných větrů parou a pod. jest přípustné jenom dočasně a vyžaduje zvláštního povolení revírního báňského úřadu.
(3) Nutno se postarati o to, aby se nedostal uhelný prach tvořící se na povrchu, na př. v úpravně, ve větším množství do dolu s vtažnými větry.
§ 11.
Větráky.
(1) Každá větrní jáma musí býti vybavena takovým větrákem, aby množství jím nassávaných větrů, postačující k větrání příslušné oblasti a určené podle § 13, se dalo podle potřeby zvýšiti.
(2) Veškeré větrní cesty třeba raziti tak prostranné, aby rovnocenný průřez oblasti příslušné výdušné jámy dosáhl v dolech I. třídy nebezpečenství 2 m2, v dolech II. třídy nebezpečenství 3 m2. Při tom nutno dbáti, aby větry byly účelně využity a aby ztráty větrů zůstaly omezeny jen na skutečně nezabranitelné.
(3) Všechny výdušné jámy dolů II. třídy nebezpečenství musí míti záložní větrák i s pohonem o výkonnosti podle odst. 1 ve stavu vždy upotřebitelném.
(4) Lze-li očekávati, že větrák, případně i záložní větrák, budou státi tak dlouho, že by mohly nastati poruchy v předepsaném větrání, nutno zaříditi včas odchod mužstva z pracovišť, po případě z dolu,
(5) Byl-li větrák zastaven na delší dobu, třeba ho spustiti včas, aby všechna pracoviště byla správně větrána před obložením, případně před prohlídkou podle § 32 odst. 6.—8.
(6) Na větráky musí býti trvale dozíráno. Je-li větrní jáma vzdálena od závodní kanceláře přes 100 m, musí býti závodní kancelář telefonicky spojena se stanovištěm strojníka větráku. Každý větrák musí býti opatřen samočinně zapisujícím měřičem podtlaku a mimo to vhodným tlakoměrem neodvislým od zapisujícího přístroje. Údaje o velikosti podtlaku třeba denně přirovnávati k údajům vodního tlakoměru a podle něho zapisující přístroj nastavovati. Časové údaje na diagramu musí souhlasiti se správným časem.
(7) Záznamy podtlaku s označením dne, kdy byly napnuty, třeba uschovávati nejméně 6 měsíců.
(8) Parní pohonné stroje větráků musí býti opatřeny zařízením zajišťujícím stejnoměrný počet obrátek. Při elektrickém pohonu není třeba takového přístroje a s povolením revírního báňského úřadu lze upustiti i od stálého dozoru na větrák; v tom případě musí býti větrák opatřen signalisačním zařízením, upozorňujícím na nápadnou změnu podtlaku a na zastavení chodu větráku. Toto zařízení musí míti zvláštní zdroj elektrického proudu, neodvislý od proudu pohonné sítě. Podobnou signalisaci je třeba zříditi všude tam, kde pro hluk jiných strojů nebyla by nápadná změna podtlaku nebo zastavení větráku ihned zpozorována nebo kde strojník má na starosti vedle větráku ještě i obsluhu jiného stroje nebo zařízení.
(9) U výdušných jam třeba zaříditi, aby závěr jámy mohl býti rychle opraven nebo nahrazen, tudíž u jam s těžním zařízením je nutno zříditi poklop, jak je předepsáno v § 5 odst. 2.
(10) Ssací hrdla větráků musí býti opatřena uzavíracími zařízeními (šoupátky, dveřmi a pod.), která musí býti udržována v bezvadném stavu, aby umožňovala rychlé a těsné uzavření.
§ 12.
Výpomocné větráky.
(1) Vedle větráků výdušných jam lze s povolením revírního báňského úřadu použíti také výpomocných větráků v dole pro jednotlivé samostatné větrní oddělení nebo jejich skupiny. Pro tyto výpomocné větráky platí obdobně ustanovení § 11 odst. 1 až 8.
(2) Na ochozu kolem větráku musí býti postaveny nejméně dvoje těsné dveře samočinně se uzavírající. Prostor mezi dveřmi musí býti ovětráván tak, aby se v něm nemohl hromaditi methan.
(3) Výpomocný větrák nesmí se v nepracovních dnech zastavovati.
§ 13.
Množství větrů.
(1) Do každého dolu i do oblasti každého hlavního větráku třeba přiváděti tolik větrů, aby obsah methanu v každém (i dílčím) průchodním proudu jednotlivých samostatných větrních oddělení (§ 15 odst. 2) až do posledního osazeného pracoviště nepřekročil 1.5%, za posledním pracovištěm 2.5%, a aby připadalo za minutu, měřeno ve výdušném proudu, na každou v dole zaměstnanou osobu 4 m3 větrů u dolu I. třídy nebezpečenství a 7 m3 větrů u dolu II. třídy nebezpečenství. Pro výpočet třeba vzíti za podklad počet osob nejsilněji osazené směny v den měření.
(2) Ustanovení odstavce 1, platící pro celý důl, platí i pro stanovení množství větrů v každém samostatném větrním oddělení (§ 15 odst. 2). Množství větrů samostatných větrních oddělení lze však snížiti až na 2 m3 pro muže a minutu u dolů I. třídy nebezpečenství a na 3 m3 u dolů II. třídy nebezpečenství, pokud po tomto snížení obsah methanu ve výdušném proudu za posledním pracovištěm příslušného samostatného větrního oddělení nepřekročí 1%.
(3) Nelze-li zabrániti obsahu methanu v průchodním větrním proudu přes 1.5% ani zesílením v odstavci 1 uvedeného množství větrů nebo občerstvením, třeba zastaviti pracoviště v oné části průchodního větrního proudu, kde obsah methanu dosáhl nebo překročil 2.5%, v přítomnosti uhelného prachu 1.5%, a odvésti větry bez dalšího upotřebení v osazených pracovištích nejkratší cestou k výdušné jámě. Dosáhne-li nebo překročí-li obsah CH4 v průchodním proudu takové výdušné cesty 2.5%, třeba to hlásiti revírnímu báňskému úřadu, který učiní případná opatření a stanoví podmínky, za jakých tu mohou býti konány udržovací práce, případně doprava hmot, a za jakých podmínek nutno konati pochůzky podle § 30 odst. 1.
(4) Množství větrů stanovené v předcházejících odstavcích nesmí se snížiti v jednotlivých směnách slaběji osazených.
§ 14.
Větrní cesty a rychlost větrů.
(1) Pro větrní cesty smí se užívati jenom otevřených a schůdných prostorů dolů, není-li povolena výjimka podle § 22 odst. 3, příp. podle § 23 odst. 4, a nejde-li o větrní jámy nebo vývrty. Větrní cesty musí míti tak veliký průřez, aby rozdíly v depresi mezi vtažným a výdušným proudem byly co nejmenší a aby při dostatečném větrání rychlost větrů nepřekročila 6 m/vteřinu. Jenom ve větrních jámách, větrních šibících, výdušných překopech a hlavních větrních chodbách, užívaných jen k větrání, smí rychlost větrů dosáhnouti až 10 m/vteř.
(2) Místo větrních přerážek smí se užívati také vývrtů o průměru nejméně 30 cm, není-li nebezpečí jejich zavalení nebo je-li postaráno o to, aby se nemohly ucpati. Uvedené největší rychlosti neplatí pro vývrty.
(3) Všechny větrní cesty mimo vývrty musí míti ve všech dolech světlý průřez nejméně 2 m2. Dále platí, že větrní cesty musí míti takový průřez, aby byl zachován rovnocenný průřez příslušné oblasti větrní jámy podle § 11 odst. 2.
(4) V chodbách, jichž se užívá v značné míře k dopravě osob ve vozech nebo k těžbě, třeba odečísti od průřezu chodby průřez vozu. Totéž platí, je-li v chodbách uloženo dřevo nebo jiný materiál.
(5) Větrní chodby nesmí býti kamenem nebo uhlím z přibírky a udržování zužovány na menší průřez, než se požaduje podle odst. 1 a 3 a musí v tom případě býti postaráno o odvoz tohoto materiálu.
(6) Výjimky z ustanovení odstavce 1 až 3 vyžadují povolení revírního báňského úřadu.
(7) Při ražení chodeb třeba dbáti, aby se podle možnosti zabránilo ostrým lomům a kolenům a aby se dodržoval stanovený průřez, t. j. aby se zabránilo výlomům ve stropu a zbytečnému rozšíření nebo zúžení chodeb.
§ 15.
Větrní oddělení.
(1) Větrání dolu jest tak zaříditi, aby se vytvořilo co nejvíce samostatných větrních oddělení. K tomu jest přihlížeti již při zakládání, vyřizování a přípravě nových porubných polí.
(2) Samostatným větrním oddělením rozumí se oblast větrů od místa, kde se jako čerstvé oddělují od spojených čerstvých větrů, až od místa, kde se po použití v pracovištích spojují s jinými výdušnými větry, bezpečně oddělená (odst. 4 a 5) na všech spojích od sousedních samostatných větrních oddělení. Pracovištěm jest rozuměti všechna místa, kde se pracuje v otvírce, rozdělávce, přípravě, porubu i ve stávajících důlních dílech, vyjímaje obsluhu nárazišť u vtažných a výdušných jam a přechodné práce udržovací.
(3) Všechna pracoviště v dolech musí býti pojata do některého samostatného větrního oddělení, avšak revírní báňský úřad může povoliti odváděti použité větry v pracovištích zpět do čerstvého větrního proudu dosud nerozděleného na samostatná větrní oddělení a používati spojených výdušných proudů samostatných větrních oddělení pro větrání pracovišť za předpokladu, že jiný způsob větrání by byl spojen se zvláštními obtížemi. Může se jednati o hloubení jam, otvírku dosud neproražených pater, o ražení chodeb a pod., nikoliv však o porub.
(4) Všechna spojení mezi samostatnými větrními odděleními třeba uzavříti bezpečně proti výbuchům hrázemi a třeba-li udržovati spojení ve stavu sjízdném, nejméně dvěma hrázovými dveřmi, otevírajícími se v opačném směru a zavírajícími se samočinně. Stejně třeba uzavříti krátké spoje mezi vtažnou a výdušnou jamou a mezi hlavním vtažným proudem a výdušným proudem samostatného větrního oddělení, může-li krátké spojení mezi nimi ohrožovati větrání celého dolu nebo celého jednotlivého větrního oddělení.
(5) Hrázové dvéře musí býti tak pevné, aby odolaly statickému přetlaku nejméně 10 atm. a musí býti zhotoveny podle typů schválených revírním báňským úřadem. Pro dřevěná dveřní křídla jest užiti fošen, pokud možno suků prostých, nejlépe ve dvou vrstvách křížem přeložených, oboustranně plechem aspoň 2 mm silným obložených. Oba plechové pláty třeba spolu hustě a pevně spojití šrouby. Veřeje nesmějí scházeti a musí býti pevnější než dveře. Dveře musí na ně všude přesně dosedati plochou, u dveří obvyklé velikosti nejméně 5 cm širokou. Jsou-li dvéře ve společné hrázi, musí býti od sebe vzdáleny nejméně 1.2 m.
(6) Mají-li hráze nebo hrázové dveře otvory pro převádění částí větrů, musí býti tyto otvory s obou stran opatřeny samočinnými záklopkami, odolnými proti výbuchu.
(7) V jednom samostatném větrním oddělení nesmí býti současně zaměstnáno více než 70 lidí. Revírní báňský úřad může povoliti zvýšení počtu osádky až na 110 lidí, jde-li o samostatná větrní oddělení s malým nebezpečím uhelného prachu a nepřesahuje-li obsah třaskavých plynů ve výdušném proudu větrního oddělení 1.5%.
(8) Osoby, které výjimečně (odst. 2 a 3) nepracují v samostatných větrných odděleních, rozdělí se při stanovení množství větrů pro samostatná větrní oddělení podle § 13 odst. 2 poměrně na ta samostatná větrní oddělení, v jejichž nerozdělených čerstvých nebo spojených použitých větrech pracují. Tito lidé se však nezapočítávají do přípustného počtu lidí jednotlivých samostatných větrních oddělení podle odst. 7.
2. Rozvádění větrů.
§ 16.
Všeobecné.
(1) Čerstvé větry nutno vésti jako průchodní větrní proud nejkratší cestou s povrchu na nejhlubší vtažná patra, případně na nejhlubší místa k prvním pracovištím v jednotlivých samostatných větrních odděleních, odtud v celé další cestě — není-li povolena výjimka podle § 17 odst. 1 — pouze vodorovně nebo vzestupně přes pracoviště nejkratší cestou na povrch.
(2) Průchodním větrním proudem rozumí se větrní proud vzbuzený hlavním větrákem nebo přirozeným tahem, jenž prochází od vtažného otvoru dolu k výdušnému otevřenými důlními díly bez zvláštních pomocných zařízení (§ 19 odst. 2).
(3) Za vzestupně vedený považuje se větrní proud stoupající cestami se stoupáním větším než 1:50 (2 cm na 1 m), za úpadně vedený větrní proud spadající cestami s úklonem větším než 1:50. Ostatní větrní proudy se pokládají za vedené vodorovně.
§ 17.
Úpadní vedení větrů.
(1) Vésti průchodní větrní proud úpadně je dovoleno neomezeně jen, dokud nebyl upotřeben k větrání pracovišť (§ 15 odst. 2) nebo dokud nebyl nabohacen methanem v množství 1% nebo více; jinak jen nepřesahuje-li rozdíl svislých výšek mezi nejvyšším a nejnižším místem úpadně vedeného průchodního větrního proudu v dolech I. třídy nebezpečenství 10 m a v dolech II. třídy nebezpečenství 5 m. Jsou-li uvedené svislé výšky překročeny, nebo dosáhl-li obsah methanu 1%, je třeba povolení revírního báňského úřadu.
(2) Při úpadně vedených větrech třeba dbáti na to, aby větrní proud byl dosti vydatný, pokud se týče množství i rychlosti, aby nemohlo nastati nahromadění plynů (§ 9 odst. 2) ani v nejvrchnějších místech větrních cest, případně ve vrcholech vln při jejich střídavém stoupání a klesání.
(3) Přechází-li vodorovná nebo vzestupná větrní cesta do úpadní větrní cesty a jsou-li mezi dvěma místy takových větrních cest jiná spojovací důlní díla, nutno spolehlivě zabrániti krátkému spojení větrů.
§ 18.
Větrní dveře.
(1) Větrní dveře pro rozvádění větrů pozůstávající z dveřejí a dveřních křídel, musí býti pevně vsazeny buď do přiměřeně silného zdiva, zapuštěného do horniny po obvodu chodeb nebo do řádně utěsněného peření. Větrní dveře musí se samočinně zavírati a nesmí zůstati déle otevřeny než je třeba, aby se jimi prošlo nebo projelo. Neužívané dveře třeba vyvěsiti. Záložní dveře, které mají zůstati otevřeny při pravidelném větrání, třeba spolehlivě upevniti, aby nemohly býti zavřeny nepovolanými bez násilí.
(2) Rozdělovací (regulační) dveře musí míti řádně upravené propouštěcí otvory, jejichž velikost se dá spolehlivě ustaviti šoupátkem.
(3) Kde se častěji projíždí větrními dveřmi nebo kde je dostatečné větrání pracoviště ohroženo otevřením jedněch dveří nebo kde pro těžbu na pásech a pod. zůstává větší volný otvor v pažení, třeba postaviti nejméně dvoje větrní devře v takové vzdálenosti, aby byly nejméně jedny uzavřeny. Je-li toho třeba, musí býti větrní dveře pod stálým dozorem.
(4) Větrních závěsů, látkových, prkenných nebo plechových, smí se užívati jen tam, kde jejich neúplná těsnost není závadou. Místo větrních dveří jsou závěsy přípustny jenom na místech, kde nelze dveře udržeti v řádném stavu a třeba pak upotřebiti nejméně dvou závěsů co možná těsných v takové vzdálenosti od sebe, aby při průchodu jedním byl druhý uzavřen.
(5) Ve sběrných svážných, kterými se těží, není dovoleno užívati větrních dveří, větrních závěsů jenom přechodně.
Pomocné větrání.
§ 19.
(1) Do pracovišť, která nejsou větrána průchodním větrním proudem, třeba pomocným větráním přiváděti větry z průchodního větrního proudu. Totéž platí o užívaných důlních prostorách (vrátkové komory, skladiště a pod.), v nichž se hromadí výbušné nebo škodlivé plyny (§ 9 odst. 2). O úpadních porubech, porubech zbytkových pilířů nad výdušnou chodbou a o kapsách na kámen platí však ustanoveni § 22 odst. 2.
(2) Pomocné větrání pracovišť z průchodního větrního proudu děje se
a) větračkami (lutnami se zvláštní pohonnou silou jako důvkami) — na stlačený vzduch neb vodu — nebo větráky (oddělené či zvláštní větrání),
b) silou hlavního větráku výdušné jámy přehradami nebo větračkami ve dveřích nebo peření (podružné větrání).
(3) Podružného větrání smí se používati jen k větrání porubů podle § 22 odst. 2, jinak jen s povolením revírního báňského úřadu. Zvláštní větrání budiž zpravidla ssací.
(4) Přímé větrání pracovišť výhradně jen vyfukujícím stlačeným vzduchem není přípustné.
(5) Zvláštní větrání třeba tak zaříditi, aby pro každé jednotlivé pracoviště byly odebírány větry přímo z průchodního větrního proudu, aby větračky byly běžně dotahovány a spolehlivě utěsňovány a aby větry v pracovištích již užité nemohly se mísiti s větry do pracoviště přiváděnými.
(6) Zvláštního větrání smí se užívati, je-li zabezpečeno dostatečné množství větrů
a) při ražení dovrchních překopů, t. j. překopů se stoupáním přesahujícím 1:50, a při dovrchním ražení jam nebo Šibíků do vzdálenosti 100 m od průchodního větrního proudu,
b) při ražení dovrchních, vodorovných a úpadních chodeb ve sloji do vzdálenosti 500 m od průchodního větrního proudu,
c) při ražení úpadních překopů, t. j. překopů, jichž úklon přesahuje 1:50, vodorovných překopů jakož i při hloubení jam a šibíků bez dalšího omezeni.
(7) Zvláštní větrání na vzdálenosti větší než uvedeno v odst. 6 bod a) a b) vyžaduje povolení revírního báňského úřadu.
(8) Nelze-li ani sesílením větrání udržeti obsah methanu v pracovišti pod 2.5% a v přítomnosti uhelného prachu pod 1.5% třeba pracoviště na dobu zaplynování zastaviti. Práce v takových zaplynovaných pracovištích může povoliti revírní báňský úřad jen za stálého dohledu. Pracoviště pro zaplynování zastavená třeba učiniti nepřístupnými ještě v dosahu čistých větrů aspoň hustým zalaťováním s výstražným křížem.
(9) Pomocné větrání nesmí býti přerušeno v pracovních směnách; ve volných směnách může býti přerušeno jen tehdy, nemohou-li býti ohroženi lidé, pracující ve větrním proudu, do něhož odcházejí vzdušiny z pracoviště, kde bylo pomocné větrání přerušeno.
(10) Přeruší-li se zvláštní větrání ve volných směnách, třeba je spustiti včas před prohlídkou pracovišť podle § 32 odst. 6—8.
§ 20.
(1) Dovrchní chodby se širokou čelbou, v nichž se má základkového pásu použíti jako přehrady, smí se raziti jen s povolením revírního báňského úřadu.
(2) Z dovrchní chodby, dokud není proražena k výdušnému vyššímu patru, smí se vybočiti jenom k docílení větrního spojení a vždy jenom jediným pracovištěm směrně nebo kosmo. Pokud se razí tato odbočka, třeba ražení dovrchní zastaviti. Pro větrání takových směrných nebo kosmých odboček platí předpisy jako pro dovrchní. Výjimky povoluje revírní báňský úřad.
§ 21.
Chodby se střídavými úklony (pásové chodby).
(1) Chodby, v nichž kterýkoliv úsek má stoupání přesahující 1:50, třeba při ražení považovati za dovrchní chodbu.
(2) V chodbách, ve kterých se úpadní úseky průchodního větrního proudu střídají s vodorovnými nebo vzestupnými úseky, vyžaduje se povolení revírního báňského úřadu k úpadnímu vedení větrů, jakmile kterýkoliv úsek nebo sled vln mezi nejvyšším a nejnižším místem větrního proudu překročí svislé výšky uvedené v § 17 odst. 1.
(3) Mají-li chodby střídavě stoupání a úklon, třeba zvlášť dbáti na to, aby ve vrcholech vln nenastalo nahromadění plynů (§ 9 odst. 2).
§ 22.
Větrání porubů.
(1) V rubáních třeba vésti větry co možná blízko porubné stěny mezi ní a závalem nebo základkou vzestupně k výdušné chodbě nad rubáním. Vésti větry rubáním úpadně není dovoleno. Při tom třeba dbáti, aby nejmenší množství větrů stanovená v § 13 byla i v porubech dodržována. Při stěnování má základka nebo základkové pásy podél vtažné a výdušné chodby postupovati co možná bezprostředně za porubnou stěnou. Oba tyto základkové pásy musí býti na dolech II. třídy nebezpečenství vždy utěsňovány slínem, pískem a pod., na dolech I. třídy nebezpečenství pak tam, kde je nutno, aby ztrátě větrů stařinami bylo zabráněno pro možnost zápaly nebo pro nedostatek větrů na pracovišti.
(2) Úpadní poruby nemusí býti přímo větrány do ploché hloubky 50 m, zbytkové pilíře nad výdušnou chodbou do ploché výšky 10 m. Nestačí-li tento způsob větrání, aby se udržel obsah methanu pod 1.5%, třeba užíti pomocného větrání. Přesahuje-li plochá hloubka úpadního porubu 50 m nebo plochá výška zbytkového pilíře nad výdušnou chodbou 30 m, jest třeba povolení revírního báňského úřadu. Totéž platí o kapsách na kámen.
(3) Přiváděti větry stařinou k porubům nebo odváděti pouze stařinou bez udržování otevřené větrní cesty je přípustné jenom výjimečně se svolením revírního báňského úřadu. Pří pilířování na zával lze odváděti větry z rubání závalem téhož větrního oddělení jen na vzdálenost do 50 m, na větší vzdálenost s povolením revírního báňského úřadu, je-li zabezpečeno množství větrů předepsané v § 9 odst. 1 a v § 13.
§ 23.
Zvláštní předpisy pro přípravu.
(1) Dokud není porubné pole se všech stran obehnáno důlními díly, je dovoleno raziti současně s hlavní chodbou jen jednu dovrchní, jednoduchou nebo dvojitou (s příslušnou směrnou přerážkou), nebo jen jednu úpadnici k docílení průchodního větrního proudu nebo k jeho pošinutí směrem ke hranici pole. Pro práce tyto platí předpisy § 20 odst. 2. Výjimky povoluje revírní báňský úřad.
(2) Ražení směrných chodeb vybočujících z hotové již přerážky s výdušným patrem do pole dosud neohraničeného je přípustné, se směrnou chodbou však smí se současně raziti obdobně jako podle odstavce 1 jen jedna jednoduchá nebo dvojitá dovrchní nebo jen jedna úpadní chodba.
(3) Razí-li se směrné chodby se širokou čelbou nebo s kapsami pro základku kamene, musí býti otevřený průřez chodby vždy na vrchním boku základky. Práce se širokou čelbou nebo s kapsami smí počíti teprve ve vzdálenosti nejméně 15 m od překopu nebo svážné. Tento uhelný pilíř může býti nahrazen stejně širokou základkou, tak utěsněnou, aby se zabránilo ztrátám větrů.
(4) Větrati přípravné předky větry, které prošly stařinami a odváděti větry z takových pracovišť stařinami je dovoleno jen se svolením revírního báňského úřadu.
§ 24.
Nepoužívané důlní prostory.
(1) Dočasně neosazená pracoviště a dočasně nepoužívané důlní prostory v průchodním větrním proudu třeba trvale větrati. Trvá-li přerušení práce déle než 1 pracovní den, třeba je ještě zřetelně označiti laťovým křížem.
(2) Nepoužívané nebo opuštěné neproražené chodby mohou býti z větrání vyloučeny, avšak musí býti těsně a spolehlivě uzavřeny proti přístupu nepovolaných osob.
(3) Opuštěné, neproražené dovrchní chodby třeba na spodním konci zdivem těsně uzavříti.
(4) Stařiny odhozených polí a opuštěná pole třeba tak uzavříti, aby mdlé větry nemohly škodlivě působiti v používaných prostorech a aby se zabránilo ztrátám větrů a jejich nežádoucímu průtahu.
(5) Při ražení chodeb blížících se starým dílům třeba předvrtávati.
3. Dozor nad větráním.
Dohlédací osoby.
§ 25.
(1) Všechna opatření pro větrání dolu jsou vyhrazeny závodnímu. Zařízení k větrání nesmí se měniti bez jeho svolení, leda v případech nutných.
(2) Závodní inženýři, bezpečnostní technici (podle vyhlášky ministerstva průmylu č. 1013/1949 Ú. l. I) a dozorci jsou povinni dozírati na opatření k větrání v mezích jim přikázané působnosti podle §§ 56—59 a hlásiti bez průtahu závodnímu každou poruchu, jakož i opatření, jež učinili k jejímu odstranění v případech nutných.
(3) Dozorci jsou povinni zanášeti do snímků důlních map bez průtahu všechny změny ve větrání, které nastávají při pracích podléhajících jejich dozoru a nositi ve službě tyto snímky s sebou.
§ 26.
(1) Horníkům budiž zakázáno prováděti bez příkazu změny na zařízeních k větrání nebo k ochraně kamenným prachem a odstraňovati závěry nebo označení míst neosazených, nepoužívaných nebo ohrožených.
(2) Horníkům budiž nařízeno oznámiti nejbližšímu dozorci každé poškození prachových uzávěr a větracích zařízení jako větrních přehrad, dveří, větraček a pod., jakmile o něm zvědí.
Měření a rozbor větrů.
§ 27.
(1) Třeba měřiti nejméně jednou týdně množství a teplotu celkového výbušného proudu ve výdušné jámě a nejméně jednou za měsíc množství a teploty výdušných proudů všech samostatných větrních oddělení. Měřeno budiž na místech určených závodním tak, aby celá oblast jedné výdušné jámy byla proměřena v jedné směně a to podle možnosti na hlavní těžné směně.
(2) Místa pro měření větrů (větrní stanice) třeba voliti v přímých částech chodeb v nezúženém jejich průřezu tak, aby bylo zachyceno celé množství větrů ve větrním oddělení.
(3) Vedle měření větrů v hlavních větrních stanicích třeba na vhodném místě ve výdušné chodbě pokud možno blízko porubu měřiti množství větrů procházejících každým porubem, a to jednou měsíčně.
(4) Mimo to třeba denně měřiti a zaznamenávati barometrický tlak a teplotu na povrchu na místech určených závodním a v určenou denní dobu, neužívá-li se k tomu zapisujících přístrojů.
(5) Za účelem udržení, případně soustavného zvětšování užitečného rovnocenného průřezu dolu na velikost stanovenou v § 11 odst. 2 třeba v dolech I. třídy nebezpečenství nejméně jednou ročně, v dolech II. třídy nebezpečenství každého půl roku sestaviti celkovou rozvahu větrání dolu. K tomu nutné měření větrů musí konati a rozvahu sestaviti závodní sám nebo jím pověřený provozní inženýr.
§ 28.
(1) Celkový výdušný proud třeba zkoumati na obsah methanu, kysličníku uhličitého a kyslíku jednou měsíčně, výdušné proudy všech samostatných větrních oddělení v dolech II. třídy nebezpečenství rovněž jednou měsíčně, v dolech I. třídy nebezpečenství aspoň jednou za čvrt roku. Vzorky pro zkoušku buďtež brány zároveň s měřením větrů předepsaným v § 27. Chemický rozbor třeba prováděti osobami uznanými revírním báňským úřadem za způsobilé a způsobem tímto úřadem schváleným.
(2) V celkovém výdušném proudu, ve všech výdušných proudech samostatných větrních oddělení a na místech určených závodním nutno aspoň jednou za půl roku zkoumati detektorem přítomnost kysličníku uhelnatého. Ve větrních odděleních s poruby do pole třeba toto zkoumání konati aspoň jednou měsíčně. V případě zjištění přítomnosti CO nutno provésti rozbor vzorku větrů a jeho výsledek hlásiti ihned revírnímu báňskému úřadu.
(3) Zjistí-li se ve výdušném proudu samostatného větrního oddělení více než 1% methanu, nutno dílčími rozbory zkoumati, odkud a v jakém množství methan vyvěrá a poznamenati to ve výkazu podle § 29 odst. 1.
(4) Revírní báňský úřad může naříditi zkoumání větrů v obdobích kratších, než uvedeno v odst. 1 a 2, případně může i přímo určiti místa, kde mají býti větry zkoumány.
§ 29.
(1) Výsledky měření větrů a rozvahy větrání (§ 27), jakož i chemických rozborů (§ 28) buďtež zapisovány do zvláštní knihy vedené podle vzoru, schváleného revírním báňským úřadem.
(2) Opisy záznamů třeba předkládati revírnímu báňskému úřadu do 30 dnů po uplynutí každého měsíce u dolů II. třídy nebezpečenství a každého čtvrtletí u dolů I. třídy nebezpečenství.
§ 30.
Prohlídky větrních cest.
(1) Revírní dozorci musí ve svých obvodech nejméně jednou týdně pochůzkou zjistiti, zda větrní cesty odpovídají předpisům § 14. Pro větrní cesty, které nepatří k obvodu žádného revírního dozorce, musí býti pro tento účel určen dozorce, který má pochůzku vykonati. Větrní vývrty třeba prohlédnouti, zda nejsou ucpány. Větrní jámy buďtež prohlédnuty nejméně jednou čtvrtletně k tomu ustanoveným dozorcem. Nemá-li jáma ani lezního ani těžního oddělení, urči způsob a lhůtu prohlídek revírní báňský úřad.
(2) Výsledky prohlídek buďtež zaznamenávány.
§ 31.
Větrní mapy.
Pro každý důl buďtež vedeny a běžně doplňovány větrní mapy, poskytující přehled o vedení větrního proudu a jeho rozčlenění do jednotlivých větrních oddělení až k výduchu. Ve větrních mapách třeba vyznačiti značkami podle vyhlášky báňského hejtmanství č. 1029/1949 Ú. l. I místa, kde se větry měří a zařízení k odvádění, oddělení a uzavření větrních proudů jakož i prachové uzávěry.
§ 32.
Prohlídky dolů na třaskavé plyny a uhelný prach.
(1) Všechna osazená pracoviště v dole musí býti dozorci prohlédnuta na obsah třaskavých plynů a nahromadění uhelného prachu zpravidla dvakrát ve směně tak, aby na každou polovinu směny připadala aspoň jedna prohlídka. Je-li osádka pracoviště rozdělena do více pracovních skupin, třeba zkoušeti větry u každé z nich. Důlní dozorci musí také přezkoušeti výdušné větry vycházející z porubů a stanoviště pohonu dopravních zařízení. Místa nebezpečnější třeba prohlédnouti i víckrát za směnu.
(2) Stejnou prohlídku jsou povinni konati také předáci, kteří mají zcela výjimečně indikátory v pracovištích ohrožených nenadálým nahromaděním směsí plynových, jako na př. v chodbách — zvláště dovrchních — silně plynujících sloji. Tato pracoviště musí předák prohlížeti na plyny nejen z počátku směny, ale i za směny, zvláště po přestávkách před započetím práce. Místa (části dolu, sloje, jednotlivá pracoviště, druh pracovišť a pod.) vyžadující takových prohlídek, uvede závodní v knize služební.
(3) Pro místa, se slabým vývinem methanu, větraná průchodním větrním proudem, smí závodní snížiti počet prohlídek za směnu na jednu. Rovněž pro pracoviště se zvláštním větráním, je-li vývin plynu tak nepatrný, že není nebezpečí nahromadění nedýchatelných směsí plynových ani při poruchách ve větrání. V dovrchních dílech, v pracovištích, z nichž jsou větry vedeny úpadně na větší svislou výšku, než dovoluje § 17 odst. 1, v pracovištích, kde předáci mají indikátory (§ 32 odst. 2), jakož i v místech odlehlých nebo jen jedním mužem osazeným (§ 157 všeob. hornopol. nařízení č. 759/1897) nesmí býti snížen počet prohlídek pod dvě.
(4) Výsledek prohlídky sdělí dozorce předáku nebo skupině horníků a zapíše do pochůzkové knihy, ve které musí býti uvedeno jméno dozorce, směna a v každém pracovišti zjištěný obsah methanu, příp. prodlužování se plamene větérky, a přítomnost usazeného a unášeného uhelného prachu, který nemůže býti učiněn neškodným.
(5) Větry smí se zkoumati na plyny jen elektrickými lampami s indikátorem nebo zvláštními indikátory (§ 38).
(6) Všechna dovrchní a z nich vybočující pracovní díla, která byla neosazena déle než 3 hodiny, nutno prohlédnouti před osazením zvláštními k tomu ustanovenými osobami (prohlížeči pracovišť) na přítomnost methanu a uhelného prachu. Prohlídka tato nesmí se konati dříve než 3 hodiny před osazením. Stejně třeba prohlédnouti všechna ostatní díla, která byla neosazena 2 směny nebo déle. Jsou-li tato díla větrána průchodním větrním proudem a lze-li spolehlivě předpokládati, že zaplynování je vyloučeno, může odpadnouti předběžná prohlídka se svolením závodního, netrvá-li přerušení práce 3 směny nebo déle. Taková místa uvede závodní ve služební knize.
(7) Výsledky všech předběžných prohlídek třeba zapisovati do „knihy o předběžných prohlídkách“ a hlásiti vrchnímu dozorci před sjezdem mužstva. Zápisy o předběžných prohlídkách v knize, do níž vrchní dozorce musel vepsati všechna pracoviště určená k předběžné prohlídce, musí býti pak předloženy závodnímu.
(8) Výsledky předběžných prohlídek dovrchních a z nich vybočujících chodeb buďtež mimo to poznamenávány prohlížeči pracovišť na tabulkách umístěných na vhodných místech poblíže čelby.
Opatření při nahromadění třaskavých plynů a při poruchách větrání.
§ 33.
(1) Zjistí-li se při prohlídkách po přerušení provozu nebo při pochůzkách dozorců za směny na pracovišti nebo ve větrním proudu vedeném do pracoviště obsah methanu 1.5% nebo více, třeba snažiti se o zlepšení větrání.
(2) Zjistí-li se při těchto prohlídkách 2.5% nebo více methanu, a nelze-li závadu odstraniti jednoduchou úpravou větracího zařízení v nezaplynovaných prostorách, budiž pracoviště ihned zastaveno a učiněno nepřístupným (§ 19 odst. 8). Zjistí-li se za stejných okolností obsah methanu 1.5% nebo více a zároveň uhelný prach, který nebyl učiněn práškováním nebo kropením neškodný a nelze-li tak dodatečně učiniti, třeba pracoviště stejným způsobem uzavřití a označiti.
(3) Zastaví-li se pracoviště z důvodů uvedených v odst. 2, třeba to bez průtahu oznámiti vrchnímu odzorci nebo provoznímu inženýru, který nechť učiní potřebná opatření k odstranění nebezpečí a vyrozumí závodního. Závodní je povinen opatření tato přezkoušeti a buď je výslovně schváliti nebo změniti. Zastavená pracoviště smí býti osazena jen na příkaz vrchního dozorce, provozního inženýra nebo závodního, bylo-li nebezpečí odstraněno.
(4) Při větších poruchách ve větrání celého dolu, jednotlivých důlních Oddělení nebo pracovišť třeba odvolati včas horníky z ohrožených míst.
§ 34.
(1) Zjistí-li palní nebo předáci, že pracoviště je zaplynováno (§ 33 odst. 2), musí osádka práci ihned zastaviti, pracoviště opustiti a výstražným křížem označiti, zpraviti horníky sousedních pracovišť a hlásiti to nejbližšímu dozorci.
(2) Horníkům je zakázáno vstupovati do míst označených výstražnými kříži nebo laťováním.
III. Osvětlování.
Přípustné lampy a indikátory plynů.
§ 35.
(1) K osvětlování v dole smí se užívati jenom zařízeni bezpečných proti třaskavým plynům.
(2) Soustavy přenosných lamp (osobních i takových, které jsou uzpůsobeny k přenášení s postupem pracoviště, na př. magnetoelektrické lampy na stlačený vzduch) povoluje báňské hejtmanství. Také veškeré změny na používaných lampách smí se díti jen schválením báňského hejtmanství.
(3) Stálá osvětlovací zařízeni musí vyhovovati předpisům ESČ a vyžadují povolení revírního báňského úřadu.
§ 36.
(1) Osoby povinné zkoumati větry na plyny, jako dozorci (§ 32 odst. 1), prohlížeči pracovišť (§ 32 odst. 6) a palní (§ 7 vyhlášky báňského hejtmanství č. 1490/1949 Ú. l. I, o trhacích pracích na hornických závodech), musí míti elektrickou lampu s indikátorem methanu nebo elektrickou lampu a zvláštní indikátor.
(2) Totéž platí pro předáky, kterým byl s ohledem na nebezpečí nenadálého nahromadění nedýchatelných směsí plynových přidělen indikátor (§ 32 odst. 2).
(3) Užívati benzinových větérek k indikaci plynů a zároveň jako osobních lamp je přípustné jenom se svolením báňského hejtmanství.
§ 37.
Osobní elektrické lampy.
(1) Osobní elektrické lampy musí vyhovovati těmto požadavkům:
a) Nádoba lampy musí býti pevná a těsná tak, aby nepropouštěla kapalinu.
b) Žárovka musí býti chráněna silným, dobře těsněným sklem.
c) Užívati smí se jen žárovek připuštěného druhu.
d) Neoprávněnému otevření lampové nádoby a sejmutí ochranného skla žárovky musí býti zabráněno spolehlivou uzávěrou.
e) Póly akumulátoru musí býti všude tak isolovány, aby nemohlo vzniknouti krátká spojení.
f) Doteky musí býti tak umístěny, aby jiskry při zapnutí a vypnutí proudu mohly vzniknouti jenom v uzavřeném prostoru lampy.
g) Průměrná doba normální svítivosti lampy musí býti nejméně o 2 hodiny delší než doba směny.
h) Každá lampa musí míti typové označení.
(2) Které druhy osobních elektrických lamp a jejich součástek (žárovky, ochranné sklo a j.) vyhovují těmto požadavkům, případně které druhy jiného přenosného osvětlovacího zařízení možno považovati za bezpečné proti třaskavým plynům, stanoví báňské hejtmanství.
§ 38.
Indikátory třaskavých plynů.
(1) Indikátory třaskavých plynů musí vyhovovati těmto požadavkům:
a) Musí spolehlivě zjišťovati obsah methanu ve větrech aspoň při 1.5% a 2.5%.
b) Musí býti bezpečné proti přenosu výbuchu třaskavých plynů z indikátorů na venek i při největších rychlostech větrů, jež se mohou vyskytnouti na místech upotřebení.
c) Musí býti tak zařízeny, aby byly upotřebitelny po dobu přesahující směnu nejméně o 2 hodiny.
d) Musí býti opatřeny magnetickým nebo jiným stejně bezpečným uzávěrem, leda, že jde o indikátory bez plamene nebo bez žárového vlákna.
e) Musí býti dostatečně pevné a tak sestrojeny, aby nahodilým poškozením nebyla, ohrožena bezpečnost proti třaskavým plynům.
f) Každý indikátor musí míti typové označení.
(2) Které soustavy indikátorů vyhovují těmto podmínkám, stanoví báňské hejtmanství.
(3) Benzin pro dosud povolené větévky musí míti tyto vlastnosti:
a) nesmí obsahovati žádné součásti, které se nevypaří při teplotě 18—21° C,
b) musí obsahovati jen součástky, které destilují mezi 60 až 140° C,
c) musí býti jednotný destilát, ve kterém převládají 60 až 70% součástky, destilující při 100° C,
d) specifická váha při + 15° C musí býti nejvýše 0.735.
(4) Pielerových lamp není dovoleno používati k indikaci methanu.
Opatření, přechovávání a udržování lamp a indikátorů.
§ 39.
(1) Lampy a indikátory třaskavých plynů musí býti zaměstnancům dodávány závodem ve stavu nezávadném.
(2) Není dovoleno užívati lamp a indikátorů, jež nebyly dodány závodem.
(3) Na každém samostatném závodě musí býti pohotově aspoň o 10% více osobních lamp, než čítá osádka pod zemí, a indikátorů nejméně o 10% více, než jest osob povinných zkoušeti větry.
§ 40.
(1) Lampy a indikátory třeba uschovávati a udržovati v lampovnách ohnivzdorně vybavených.
(2) Veškeré lampy a indikátory, jichž se užívá, třeba nejméně jednou v roce přezkoušeti věcí znalou osobou, určenou k tomu závodním, zda vyhovují předpisům.
(3) Stejně třeba přezkoušeti nové i opravené lampy a indikátory před upotřebením. O zkouškách budiž veden běžně zápisník, v němž třeba uvésti den zkoušky, číslo zkoušené lampy nebo indikátoru a nález o stavu. V tomto zápisníku třeba uvésti i provedené opravy.
§ 41.
(1) Udržováním lamp a indikátorů a jich prohlídkou před vydáním a při vrácení buďtež pověřeny spolehlivé osoby, které jsou za to odpovědny, že lampy a indikátory vyhovují předpisům.
(2) Každou osobní lampu a každý indikátor třeba označiti zvláštním číslem. Každý zaměstnanec má pokud možno obdržeti vždy tutéž lampu nebo indikátor. Správa závodu je povinna zaříditi, aby bylo lze kdykoliv zjistiti, komu byla vydána určitá lampa nebo indikátor.
(3) Po směně musí býti osobní lampy a indikátory bez výjimky vráceny do lampovny. Osoba pověřená přijímáním se přesvědčí, byly-li všechny lampy vráceny, zda nebyly poškozeny nebo násilně otevřeny. Násilné otevření nebo jen pokus o ně třeba oznámiti závodnímu nebo jeho zástupci.
(4) Ostatní přenosné lampy (§ 35 odst. 2) musí býti aspoň jednou za měsíc na povrchu odborně prohlédnuty.
Zacházení s lampami a indikátory.
§ 42.
(1) Otvírati lampy nebo indikátory v dole jest zakázáno.
(2) Na vhodných místech v dole třeba míti dostatečnou zásobu náhradních osobních lamp a indikátorů k výměně za lampy a indikátory, jež se staly ve směně neupotřebitelnými. Výměnu třeba tak zaříditi, aby se dalo kdykoliv zjistiti, kdo a kterou lampu anebo indikátor vyměnil a za které.
§ 43.
(1) Každý, kdo přijal lampu nebo indikátor k užívání v dole, je povinen ihned zjistiti, nemají-li zjevných vad. Vadné lampy třeba vrátiti. Neučiní-li tak, jest za vady spolu odpovědným.
(2) Později poškozené nebo vadnými shledané lampy a indikátory třeba ihned vyloučiti z používání. Zapovídá se převzaté lampy a indikátory opravovati nebo cokoliv na nich měniti.
(3) Uživatelé lamp jsou povinni hlásiti při odevzdání každou vadu, kterou shledali na své lampě nebo indikátoru a podati vysvětlení.
(4) Nováčci, s důlními lampami dosud neobeznámení, buďtež dozorcem poučeni o zacházení s lampou a o následcích, jež může míti poškození nebo neoprávněné otevření lampy.
§ 44.
(1) Nesmí se vydávati benzinové indikační lampy (§ 36 odst. 3) s prasklým nebo jinak poškozeným sklem, se špatným uzávěrem, s poškozenými nebo nedostatečně vyčištěnými koši, s hákem, který může poškoditi koš, bez ochranného plechového pláště, s vadným rozžehadlem nebo posunovačem knotu; za to odpovídá lampař ustanovený správou závodu. Před vydáním buďtež benzinové indikační lampy rozsvíceny a zkoušeny na těsnost spojí stlačeným vzduchem o přetlaku 0.5 atm.
(2) Příjemci jsou povinni prohlédnouti převzatou lampu, zvláště její sklo, uzávěr, koše, plechový plášť, rozžehadlo a posunovač knotu a přesvědčiti se, zda není lampa přeplněna; shledají-li vady, jsou povinni lampu ihned vrátiti.
§ 45.
(1) Benzinovou indikační lampu třeba držeti vždy svisle a co možná nízko a třeba ji chrániti před poškozením, jakož i před každým silným proudem vzduchu. Lampa nesmí se věšeti těsně pod strop, před ústí větraček nebo stavěti do výfuku stlačeného vzduchu nebo do fukačů a nesmí se ji, zejména ve výbušných třaskavých plynech mávati nebo rychle pohybovati. Koše lampy musí se chrániti před znečištěním.
(2) Na methan zkouší se nejprve s plným světlem; neprodlužuje-li se plamen, zkouší se s plamenem staženým. Vždy zkouší se nejdříve na místech nízko položených a lampa se zvedá ke stropu jen poznenáhlu. Prodlužuje-li se plamen nebo plní-li se dokoncem koš plamenem, sníží se lampa opatrně a vzdálí se pokud možno klidně z tohoto prostředí.
(3) Lampa smí se rozněcovati vnitřním zapalovadlem jenom v čistém průchodním větrním proudu. Je zakázáno zapalovati lampy v dovrchních dílech, v blízkosti čelby, před ústím větraček, větrních důvek a v blízkosti fukačů.
(4) Je-li lampa znečištěna nebo poškozena nebo trčí-li pásek se zápalkami nespálenými vzhůru do skleněného válce lampy, třeba lampu stáhnutím knotu zhasiti a nesmí se jí více upotřebiti.
(5) Přijde-li se s lampou do třaskavých plynů, které v ní hoří anebo vybuchují, třeba ji z tohoto prostředí pokud možno klidně vzdáliti a stáhnutím knotu nebo uzavřením přístupu vzduchu zhasiti; je nebezpečné a proto nepřípustné zhášeti ji rychlým trhnutím nebo foukáním.
§ 46.
Pro zacházení s jinými indikátory třaskavých plynů s benzinovým plamenem platí předpisy §§ 44 a 45, pokud jsou sestrojeny obdobně jako benzinové lampy. Jinak platí zvláštní předpisy, vydané při povolení indikátoru.
§ 47.
Lampovny pro indikátory s benzinovým plamenem a skladiště benzinu.
(1) Lampovna pro benzinové indikační lampy (§ 36 odst. 3) a jiné indikátory s benzinovým plamenem musí míti zvláštní místnost pro plnění, ohnivzdorně vypravenou a oddělenou, musí míti dostatečná větrací zařízení a býti tak vytápěna a osvětlována, aby bylo vyloučeno nebezpečí vznícení benzinu. Dveře musí se otvírati na venek a musí býti postaráno o možnost snadného útěku.
(2) Lampovny musí býti odděleny od skladišť benzinu. Pro skladiště platí předpisy nař. č. 12/1901 ř. z. a vyhláška min. průmyslu č. 2391/1948 Ú. l. I, o strojních zařízeních a o zařízeních na povrchu v hornických závodech. Odebírati benzin ze skladišť a dopravovati jej do místnosti pro plnění je dovoleno jen za denního světla nebo při bezpečnostním osvětlení, nepřivádí-li se benzin potrubím oba prostory spojujícím.
(3) V místnosti pro plnění lamp musí býti benzin jenom v těsně uzavřené plechové nádobě. Nádoba tato nesmí míti větší obsah než 25 l a musí býti tak zařízena, aby nemohly nastati jiné ztráty benzinu, než nepatrným odkapáváním při plnění. K zachycení těchto kapek třeba užívati nádobek. Jsou-li nádobky k plnění spojeny se zásobní nádobou ve skladišti potrubím, nutno potrubí opatři ti kohouty ve skladišti a v místnosti k plnění. Oba kohouty třeba uzavřití, jakmile je přečerpávání ukončeno. Užívá-li se samočinných plnících přístrojů, které pojmou vždy jen tolik benzinu, kolik je třeba k naplnění jedné lampy, je přípustno uzavřití kohouty v potrubí teprve po ukončeném plnění lamp. K hašení ohně v místnosti k plnění buďtež po ruce poblíž východu otevřené nádoby s popelem nebo pískem a nad plnící nádobou hasicí zařízení s pískem, udržovaným v sypkém stavu.
(4) Hmoty k čištění lamp (koudel a pod.) třeba míti v uzavřených plechových nádobách a upotřebené odstraňovati denně z lampovny.
(5) Je zakázáno v lampovnách kouřiti, užívati otevřeného světla nebo ohně. Tento zákaz budiž vyvěšen na dveřích v lampovně. Benzinové lampy smějí býti rozžíhány jen uzavřené, vnitřním rozžehadlem.
(6) Pro elektrická zařízení v místnostech pro plnění lamp platí předpisy ESČ.
(7) Na dolech, kde se užívá celkem méně než 30 benzinových lamp nebo indikátorů s benzinovým plamenem, může se upustiti s povolením revírního báňského úřadu od zvláštních lampoven.
IV. Trhací práce.
§ 48.
O trhací práci platí zvláštní předpisy. (Vyhláška báňského hejtmanství v Brně č. 1490/1948 Ú. l. I, o trhacích pracích na hornických závodech.)
V. Uhelný prach.
§ 49.
Všeobecné.
(1) Jakých opatření třeba proti vývinu a nahromadění uhelného prachu a jak užívati kamenného prachu proti výbuchům uhelného prachu a třaskavých plynů, stanoví „Nařízení báňského hejtmanství v Brně o používání kamenného prachu v dolech s třaskavými plyny proti výbuchům“ ze dne 14. února 1928, čís. j. 1.281 z roku 1928 ve znění předpisů toto nařízení měnících a doplňujících.
(2) Pro doly, části dolů nebo sloje, jež jsou vyjmuty z tohoto nařízení (§ 3 odst. 4 nařízení čís. 1281/1928), platí ustanovení §§ 50—53.
§ 50.
Vodovody.
(1) V dolech, částech dolů nebo slojích, jež jsou vyjmuty z platnosti „Nařízení o používání kamenného prachu k ochraně proti výbuchům“, třeba zříditi vodovody a udržovati je ve stavu trvale upotřebitelném. Od zřizování a trvalého udržování vodovodů v takových dolech lze upustiti:
a) se svolením báňského hejtmanství, jde-li o uhelný prach vyvinující se v malém množství a nezpůsobilý přenášeti výbuch;
b) s povolením revírního báňského úřadu, jde-li o doly, důlní oddělení anebo sloje, ve kterých není pro přirozenou vlhkost nebezpečí uhelného prachu. V obou případech třeba přihlížeti i k nebezpečí důlních ohňů, zvláště samovznícením uhlí.
(2) Vodovody třeba položiti tak, aby bylo lze jich užívati ke zneškodňování uhelného prachu ve větrných cestách a všude, kde se dobývá uhlí, těží a kudy chodí osazenstvo.
(3) Vodovody buďtež včas prodlužovány a po celé délce opatřeny přípojkami pro hadice nebo jinými rovnocennými zařízeními v takových vzdálenostech, aby skrápění nedělalo obtíží. Zejména na místech trhací práce musí býti uhelný prach provlhčen tak, aby se nemohl rozvířiti.
Zneškodňování uhelného prachu vodou.
§ 51.
(1) V dolech a v důlních odděleních, kde se vyvinuje rozvířitelný uhelný prach, třeba ve všech přípravných pracích, rozdělávkách a rubáních zneškodňovati vodou prach z dobytého uhlí, usazený na stropu, bocích a výstroji až na 20 m od čelby pracoviště.
(2) Ostatní díla určená k těžení, chůzi mužstva a větrání třeba tak skrápěti, aby se zabránilo rozvíření nahromaděného uhelného prachu.
(3) V místech, kde stále vzniká jemný uhelný prach, na př. nad spodním koncem žlabů, u přesypů žlabů a pásů, na točitých žlabech, pod sýpkami a pod. buďtež zabudována zařízení na jemné rozprašování vody. Totéž platí pro větrní cesty ležící za poruby, v nichž se uhlí brázdí strojově a kde je snadný vývin plachu.
(4) Se svolením revírního báňského úřadu smí se upustiti od zneškodňování uhelného prachu vodou v porubech a na čelbách chodeb, kde by se vodou značně zvýšilo nebezpečí pádu kamene nebo uhlí.
(5) Díla, ve kterých se usadil uhelný prach v době přerušení práce, nebo v nichž není dostatečně vodou zneškodněn, smí se osaditi teprve, až byl uhelný prach vodou učiněn neškodným nebo odstraněn.
(6) Ve vtažných a výdušných chodbách samostatných větrních oddělení, jakož i na jiných místech dolu, kde je toho třeba, nařídí báňský úřad potřebná opatření k utlumení plamene výbuchu při osvobození od povinného, práškování.
(7) S povolením revírního báňského úřadu může býti předepsané zneškodňování uhelného prachu vodou přímo z vodovodu nahrazeno místy i práškováním.
§ 52.
(1) V čelbách přípravných chodeb, rozdělávek a v porubech (§ 51 odst. 1) lze pověřiti zneškodňováním uhelného prachu vodou osazenstvo pracoviště za odpovědnosti předáka.
(2) V ostatních dílech (§ 51 odst. 2) třeba pověřiti zneškodňováním uhelného prachu vodou spolehlivé osoby, jimž se přidělí přiměřeně rozsáhlé obvody. Osoby tyto třeba poučiti o jejich povinnostech.
§ 53.
(1) Osoby pověřené zneškodňováním uhelného prachu vodou musí bez průtahu hlásiti důlnímu dozorci veškerá poškození a vady na příslušných zařízeních.
(2) Revírní dozorci jsou povinni bdíti nad tím, aby osoby, pověřené zneškodňováním uhelného prachu vodou, plnili své povinnosti, aby závady na vodovodech a jejich příslušenství byly bez průtahu odstraněny.
VI. Opatření proti samovznícení uhlí a požárům v dole.
§ 54.
O zabezpečení dolů proti požárům, jež mohou býti příčinou zapálení nebo výbuchů třaskavých plynů, platí zvláštní předpisy (vyhláška báňského hejtmanství v Brně č. 401/1950, o ochraně dolů proti požárům.
VII. Elektrická zařízení, stroje.
§ 55.
Nebezpečí třaskavých plynů, jež hrozí z elektrického a jiného strojního zařízení, čelí již předpisy tohoto oboru se týkající. Tak pro elektrická zařízení platí předpisy ESČ, pro výbušné motory a jiná strojní zařízení zejména vyhláška ministerstva průmyslu č. 420/1947 Ú. l. I a vyhláška téhož ministerstva č. 2391/1948 Ú. l. I.
VIII. Důlní dozor.
§ 56.
(1) Pro každou směnu třeba ustanoviti tolik revírních dozorců, aby připadal průměrně jeden dozorce na nejvýše 50 horníků. Koná-li revírní dozorce zároveň službu palního, nesmí býti jeho dozoru přiděleno více než 50 horníků. V dolech se zvlášť nebezpečnými poměry může revírní báňský úřad snížiti přípustný počet horníků i pod 50.
(2) Revírní dozorci musí hlásiti vrchnímu dozorci (§ 57), co při prohlídkách podle ustanovení § 30 a § 32 odst. 1 a 3 pozorovali a zařídili. Revírní dozorci jsou dále povinni poučovati horníky o podstatě třaskavých plynů a uhelného prachu a o nebezpečích, jež mohou nastati nedodržením předepsaných opatření a přesvědčovati se, zda se dodržuje zákaz nošení sirek, zapalovačů a kuřáckého náčiní do dolu (§ 60 odst. 2).
§ 57.
(1) K dohledu na celý důl nebo na větší důlní oddělení a nad revírními dozorci třeba ustanoviti pro každou směnu dne vrchního dozorce.
(2) Vrchní dozorce musí zvlášť dozírati na provedení opatření k zabezpečení větrání dolu a hlásiti svá pozorování a opatření jak závodnímu dolu a bezpečnostnímu technikovi (§ 25 odst. 2), tak i vrchnímu dozorci následující směny.
§ 58.
Závodní ustanovený podle zákona č. 12/1894 ř. z. nebo jeho zástupce jest povinen o to pečovati, aby předpisy této vyhlášky byly přesně dodržovány; k tomu účelu má dohlížeti na činnost horníků i dozorčích orgánů při důlních pochůzkách občas i v noci. Tutéž povinnost mají závodní inženýři a bezpečnostní technici v mezích rozkazu daného jim závodním.
§ 59.
Všechna zvláštní pozorování závodního, závodních inženýrů, bezpečnostních techniků, vrchních dozorců a revírních dozorců o stavu větrání dolu, vývinu třaskavých plynů a uhelného prachu a shledané závady a nepřístojnosti i opatření k jich odstranění třeba zapisovati běžně ve služebních knihách.
IX. Služební předpisy.
§ 60.
(1) Podle této vyhlášky třeba vydati služební předpisy pro horníky a lampaře.
(2) Ve služebních předpisech pro horníky třeba zejména uvésti, jak se má zacházet; s lampami, jak se zkoušejí větry, jaké jsou povinnosti horníků při udržování větracích zařízení, práškování a zneškodňování uhelného prachu vodou, jak hlásiti závady shledané na zařízení k větrání, práškování a zneškodňování uhelného prachu vodou, jak se zachovati při nebezpečném nahromadění třaskavých plynů, při důlním požáru a výbuchu. Též třeba tam uvésti zákaz kouření v dole a na přesně vyznačených místech na povrchu, braní sirek, zapalovačů, kuřáckého náčiní do dolu a zákaz pracovati na boso v dole.
(3) Každému dozorčímu orgánu musí býti vydán proti potvrzení výtisk této vyhlášky, jakož i pokyny, jak se zachovati při důlním požáru nebo výbuchu.
(4) Horníkům a lampařům musí závodní správa vydati po výtisku služebních předpisů pro ně platných, palním služební předpisy pro horníky a palní (§ 63 vyhlášky čís. 1490/1948 Ú. l. I), důlním dozorcům všechny uvedené služební předpisy. Příjem musí býti písemně potvrzen.
(5) Všechny služební předpisy vydané podle tohoto paragrafu musí stanoviti, jak se trestají přestupky, a musí býti schváleny revírním báňským úřadem.
(6) Služební předpisy pro horníky, lampaře a palní buďtež vyvěšeny v zápisně, služební předpisy pro lampaře mimo to i v lampovně.
(7) Důlní dozorci, palní a lampaři buďtež při nastoupení služby poučeni o svých povinnostech závodním nebo jeho zástupcem. Poučení toto třeba každého roku opakovati a provedení zapsati ve služební knize.
X. Závěrečná ustanovení.
§ 61.
Výjimky z těchto předpisů povoluje, pokud není v této vyhlášce jinak stanoveno, báňské hejtmanství.
§ 62.
Přestupky proti ustanovením této vyhlášky se trestají podle ustanovení obecného zákona horního (§§ 240, 250) a podle ustanovení obecného zákona trestního (§ 172 ob. zák. hor.).
§ 63.
(1) Nařízení báňského hejtmanství v Brně o ochraně uhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhelného prachu č. j. 2536 ze dne 2. května 1932 se svými změnami a doplňky se zrušuje.
(2) Dále zrušují se výnosy revírního báňského úřadu v Ostravě ze dne 11. října 1933, č. j. 11.176/33 a ze dne 3. ledna 1934, č. j. 14.109/33, o značkách pro větrní mapy.
§ 64.
Tato vyhláška nabývá účinnosti 30 dnů po vyhlášení. Pokud provedení některých ustanovení bude vyžadovati delší doby (na př. § 14 odst. 3), povolí revírní báňský úřad na žádost závodu přiměřenou lhůtu.

Přednosta:
Ing. Kania v. r.

*) Viz také § 228 vyhlášky ministerstva průmyslu č. 420/1947 Ú. l. I.