50/2005 Sb. m. s.
Sdělení Ministerstva zahraničních věcí o sjednání Úmluvy o nedovoleném obchodu na moři, kterou se provádí článek 17 Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami

50
SDĚLENÍ
Ministerstva zahraničních věcí

Ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 31. ledna 1995 byla ve Štrasburku přijata Úmluva o nedovoleném obchodu na moři, kterou se provádí článek 17 Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami*).
Jménem České republiky byla Úmluva podepsána ve Štrasburku dne 10. října 2000.
S Úmluvou vyslovil souhlas Parlament České republiky a prezident republiky Úmluvu ratifikoval. Ratifikační listina České republiky byla uložena u generálního tajemníka Rady Evropy, depozitáře Úmluvy, dne 12. ledna 2005.
Při ratifikaci Úmluvy byly učiněny následující výhrady České republiky:

„1. Česká republika prohlašuje, že z důvodu uvedeného v článku 3 odstavci 6 Úmluvy nebude aplikovat odstavce 2 a 3 tohoto článku.
2. Česká republika si v souladu s článkem 19 odstavcem 3 Úmluvy vyhrazuje právo požadovat, aby jí zasílané žádosti, jiná sdělení a přikládané doklady byly vyhotoveny v českém jazyce nebo v anglickém jazyce, nebo aby k nim byl překlad do jednoho z těchto dvou jazyků přiložen.“
Současně bylo při ratifikaci Úmluvy učiněno prohlášení České republiky následujícího znění:

„Česká republika v souladu s článkem 8 odstavcem 2 Úmluvy prohlašuje, že bude-li jednat jako intervenující stát, může svou intervenci podmínit tím, že osobám majícím její státní příslušnost, které budou vydány podle článku 15 státu vlajky a budou v něm za příslušný trestný čin odsouzeny, bude umožněna přeprava do České republiky, kde si uložený trest odpykají.“
Zároveň s uložením ratifikační listiny bylo depozitáři Úmluvy předáno oznámení České republiky následujícího znění:

„Česká republika v souladu s článkem 17 odstavcem 3 Úmluvy oznamuje, že orgánem odpovědným za vypracování a zodpovídání žádostí podle článků 6 a 7 Úmluvy je: Policie České republiky, národní protidrogová centrála služby kriminální policie a vyšetřování (Czech Republic Police National Drug Headquarters of Criminal Police and Investigation Service)
Policejní prezídium České republiky, POB 62/NPC, 170 89 Praha 7
Tel.: +420974836532
+420974836514
Mob.: +420603191373
Fax.: +420974836519
e-mail: npdc@mvcr.cz
Česká republika v souladu s článkem 17 odstavcem 3 Úmluvy oznamuje, že orgánem odpovědným za oznamování uplatnění přednostní jurisdikce podle článku 14 Úmluvy a za všechna ostatní sdělení nebo oznámení podle Úmluvy je:
Ministerstvo spravedlnosti České republiky
Mezinárodní odbor
Oddělení mezinárodních smluv a právní pomoci trestní
Vyšehradská 16, 128 10 Praha 2
Tel.: +420221997925
Fax: +420221997919
e-mail: om@msp.justice.cz “
Úmluva vstoupila v platnost na základě svého článku 27 odst. 3 dne 1. května 2000. Pro Českou republiku vstoupila v platnost podle odstavce 4 téhož článku dne 1. května 2005.
Anglické znění Úmluvy a její překlad do českého jazyka se vyhlašují současně.


PŘEKLAD
Úmluva o nedovoleném obchodu na moři, kterou se provádí článek 17 Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami
Členské státy Rady Evropy, které vyslovily svůj souhlas být vázány Úmluvou Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami, uzavřenou ve Vídni 20. prosince 1988 a dále označovanou jako „Vídeňská úmluva“,
přihlížejíce k tomu, že cílem Rady Evropy je dosáhnout větší jednoty mezi jejími členy;
přesvědčeny o nutnosti sledovat společnou trestní politiku usilující o ochranu společnosti;
přihlížejíce k tomu, že boj proti závažným trestným činům, který se stává čím dál tím více mezinárodním problémem, vyžaduje těsnou spolupráci v mezinárodním měřítku;
přejíce si v souladu s mezinárodním mořským právem a při plném respektování zásady svobody plavby co nejvíce rozšířit svou spolupráci při potlačování nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami na moři;
přihlížejíce k tomu, že článek 17 Vídeňské úmluvy je tudíž třeba doplnit regionální úmluvou, která by ustanovení tohoto článku provedla a zvýšila jejich účinnost,
se dohodly takto:
Kapitola I
Definice
Článek 1
Definice
Pro účely této Úmluvy:
a) „intervenující stát“ znamená stát, stranu této Úmluvy, který jinou stranu požádal nebo hodlá požádat o povolení zasáhnout podle této Úmluvy proti plavidlu plavícímu se pod vlajkou tohoto jiného státu nebo vystavujícího znaky registrace v tomto jiném státě;
b) „přednostní jurisdikce“ znamená právo státu vlajky, jehož jurisdikce, pokud jde o příslušný trestný čin, konkuruje s jurisdikcí jiného státu, aby svou jurisdikci uplatnil jako první, takže jurisdikce jiného státu, pokud jde o tento trestný čin, je vyloučena;
c) „příslušný trestný čin“ znamená jakýkoli trestný čin toho druhu, který je popsán v článku 3 odstavci 1 Vídeňské úmluvy;
d) „plavidlo“ znamená loď nebo jakékoli jiné plovoucí zařízení včetně vznášedel a ponorných zařízení.
Kapitola II
Mezinárodní spolupráce
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 2
Obecné zásady
1. Strany v co nejširší míře spolupracují, aby v souladu s mezinárodním právem potlačily nedovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami na moři.
2. Při uskutečňování této Úmluvy se strany snaží zajistit co nejvyšší účinnost donucovacích opatření v boji proti nedovolenému obchodování s omamnými a psychotropními látkami na moři.
3. Při jakémkoli zásahu podniknutém na základě této Úmluvy se náležitě přihlédne k nutnosti nezasahovat do práv, povinností a uplatňování jurisdikce pobřežních států podle mezinárodního práva a tato práva, povinnosti a uplatňování jurisdikce neovlivňovat.
4. Nic v této Úmluvě nemůže být vykládáno jako zásah do zásady non bis idem, jak se uplatňuje ve vnitrostátním právu.
5. Strany uznávají užitečnost shromažďování a výměny informací o plavidlech, nákladu a skutečnostech, kdykoli se domnívají, že tato výměna informací by mohla některé straně pomoci při potlačování nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami na moři.
6. Imunity válečných lodí a jiných vládních plavidel provozovaných k nekomerčním účelům nejsou touto Úmluvou dotčeny.
Článek 3
Jurisdikce
1. Každá strana přijme nezbytná opatření k uplatnění své jurisdikce, pokud jde o příslušné trestné činy, je-li trestný čin spáchán na palubě plavidla plavícího se pod její vlajkou.
2. Pro účely aplikace této Úmluvy přijme každá strana nezbytná opatření k uplatnění své jurisdikce, pokud jde o příslušné trestné činy spáchané na palubě plavidla plavícího se pod vlajkou kterékoli jiné strany této Úmluvy nebo vystavujícího znaky registrace v této straně nebo vykazujícího jakékoli jiné známky její státní příslušnosti. Tato jurisdikce se uplatní pouze v souladu s touto Úmluvou.
3. Pro účely aplikace této Úmluvy přijme každá strana nezbytná opatření k uplatnění své jurisdikce, pokud jde o příslušné trestné činy spáchané na palubě plavidla bez státní příslušnosti nebo plavidla, které je podle mezinárodního práva postaveno plavidlu bez státní příslušnosti naroveň.
4. Stát vlajky má přednostní jurisdikci, pokud jde o každý příslušný trestný čin spáchaný na palubě jeho plavidla.
5. Každý stát může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny a listiny o přijetí, schválení nebo přístupu nebo kdykoli později prohlášením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy informovat ostatní strany Úmluvy o kritériích, která hodlá aplikovat při uplatňování jurisdikce podle odstavce 2 tohoto článku.
6. Každý stát, který nemá k dispozici válečné lodě, vojenská letadla nebo jiné lodě nebo letadla provozovaná k nekomerčním účelům, které by mu umožňovaly stát se intervenujícím státem ve smyslu této Úmluvy, může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny, listiny o přijetí, schválení nebo přístupu prohlášením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy prohlásit, že nebude aplikovat odstavce 2 a 3 tohoto článku. Stát, který takové prohlášení učinil, je povinen je odvolat, odpadnou-li okolnosti, které výhradu odůvodňují.
Článek 4
Pomoc státům vlajky
1. Strana, která má důvodné podezření, že plavidlo plavící se pod její vlajkou je zapojeno do páchání příslušného trestného činu nebo že se jej k tomu využívá, může ostatní strany požádat, aby jí pomohly jeho využívání k tomuto účelu zabránit. Takto požádané strany tuto pomoc poskytnou prostředky, kterými disponují.
2. Při předkládání své žádosti může stát vlajky inter alia žádané straně povolit, aby za stanovených podmínek nebo ve stanovených mezích podnikla některá nebo veškerá opatření v této Úmluvě stanovená.
3. Souhlasí-li požádaná strana, že na základě povolení, které jí stát vlajky udělil podle odstavce 2, bude jednat, použije se ustanovení této Úmluvy o právech a povinnostech intervenujícího státu a státu vlajky přiměřeně, a není-li stanoveno jinak, na žádanou, resp. na žádající stranu.
Článek 5
Plavidla bez státní příslušnosti
1. Strana, která má důvodné podezření, že plavidlo bez státní příslušnosti nebo plavidlo přizpůsobené tak, aby se plavidlu bez státní příslušnosti podle mezinárodního práva podobalo, je zapojeno do páchání příslušného trestného činu nebo že se jej k tomu využívá, informuje další strany, kterých se to nejspíš nejvíce týká, a může kteroukoli takovou stranu požádat, aby jí pomohla jeho využívání k tomuto účelu zabránit. Takto požádaná strana tuto pomoc poskytne prostředky, kterými disponuje.
2. Přijme-li strana poté, co obdržela informaci podle odstavce 1, opatření, je na této straně, aby určila, jaká opatření jsou přiměřená, a aby uplatnila svou jurisdikci, pokud jde o jakékoli příslušné trestné činy, které kterékoli osoby na palubě plavidla případně spáchaly.
3. Kterákoli strana, která přijala opatření podle tohoto článku, oznámí co nejdříve straně, která poskytla informaci nebo požádala o pomoc, k jakým výsledkům opatření přijaté vůči plavidlu a jakýmkoli osobám na palubě vedlo.
Oddíl 2
Poskytování povolení
Článek 6
Základní pravidla týkající se poskytování povolení
Má-li intervenující stát důvodné podezření, že plavidlo plavící se pod vlajkou jiné strany, vystavující znaky registrace v jiné straně nebo vykazující jakékoli známky státní příslušnosti je zapojeno do páchání příslušného trestného činu nebo že se jej k tomu využívá, může intervenující stát požádat stát vlajky, aby mu povolil plavidlo zastavit a vstoupit na jeho palubu za hranicí pobřežních vod kterékoli strany a přijmout veškerá nebo některá z opatření v této Úmluvě stanovená. Žádné takové opatření nelze přijmout jen na základě této Úmluvy, aniž by ho stát vlajky povolil.
Článek 7
Rozhodnutí o žádosti o povolení
Stát vlajky bezodkladně potvrdí příjem žádosti o povolení podle článku 6 a rozhodnutí o ní sdělí co nejdříve, pokud možno do čtyř hodin po přijetí žádosti.
Článek 8
Podmínky
1. Jestliže stát vlajky žádosti vyhoví, lze povolení podmínit nebo omezit. Podmínky nebo omezení mohou zejména stanovit, že dříve než intervenující stát podnikne určité přesně stanovené kroky, musí mu je stát vlajky výslovně povolit.
2. Každý stát může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny a listiny o přijetí, schválení nebo přístupu prohlášením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy prohlásit, že jedná-li jako intervenující stát, může svou intervenci podmínit tím, že osobám majícím jeho státní příslušnost, které budou vydány podle článku 15 státu vlajky a budou v něm za příslušný trestný čin odsouzeny, se umožní přeprava do intervenujícího státu, v němž si uložený trest odpykají.
Oddíl 3
Pravidla týkající se opatření
Článek 9
Povolená opatření
1. Po získání povolení státu vlajky a případně za podmínek a omezení stanovených podle článku 8 odstavce 1 může intervenující stát přijmout tato opatření:
(i) a) zastavit plavidlo a vstoupit na jeho palubu;
b) podřídit plavidlo a kterékoli osoby na něm účinné kontrole;
c) přijmout jakékoli opatření stanovené v bodě (ii) tohoto článku, které se považuje za nezbytné, aby se zjistilo, zda byl příslušný trestný čin spáchán, a zajistily se jakékoli důkazy o něm;
d) požadovat, aby se plavidlo a jakékoli osoby na něm dopravily na území intervenujícího státu, a plavidlo tam za účelem dalšího vyšetřování zadržet;
(ii) a poté, co podřídil plavidlo účinné kontrole:
a) provést prohlídku plavidla, kohokoli na něm a čehokoli v něm, včetně jeho nákladu;
b) otevřít všechny kontejnery nebo jejich otevření vyžádat a podrobit zkoušce cokoli na plavidle nebo vzít od toho vzorky;
c) žádat, aby kterákoli osoba na plavidle poskytla informace o sobě nebo o čemkoli na plavidle;
d) žádat předložení dokladů, knih nebo záznamů týkajících se plavidla nebo kterékoli osoby nebo kteréhokoli předmětu, který se nachází na jeho palubě, a pořídit snímky nebo kopie všech předmětů, jejichž předložení mají příslušné orgány právo žádat;
e) zabavit, zajistit a ochraňovat jakékoli na plavidle objevené důkazní prostředky nebo materiály.
2. Žádné opatření přijaté na základě odstavce 1 tohoto článku nesmí být na újmu jakémukoli právu podezřelých osob nevystavit se trestnímu stíhání, které existuje na základě práva intervenujícího státu.
Článek 10
Donucovací opatření
1. Má-li v důsledku opatření přijatých podle článku 9 intervenující stát důkazy o spáchání příslušného trestného činu, které by podle jeho zákonů dostatečně odůvodňovaly vzetí příslušných osob do vazby nebo zadržení plavidla nebo obojí, může tak postupovat.
2. Intervenující stát bezodkladně vyrozumí stát vlajky o opatřeních, která přijal podle odstavce 1 výše.
3. Plavidlo se nezadrží na dobu delší než nezbytně nutnou k uzavření vyšetřování příslušných trestných činů. Existuje-li důvodné podezření, že do spáchání příslušného trestného činu jsou přímo zapojeni majitelé plavidla, lze plavidlo a jeho náklad zadržovat i po ukončení vyšetřování. Osoby, které nejsou podezírány z žádného příslušného trestného činu, se propustí a předměty, které se nevyžadují jako důkazy, se uvolní.
4. Nehledě na ustanovení předchozího odstavce mohou se intervenující stát a stát vlajky dohodnout se třetím státem, stranou této Úmluvy, že plavidlo lze přepravit na území tohoto třetího státu a že třetí stát, jakmile se plavidlo dostane na jeho území, se bude pro účely této Úmluvy považovat za stát intervenující.
Článek 11
Provedení akce
1. Akce podle článků 9 a 10 se spravují právem intervenujícího státu.
2. Opatření přijatá podle článku 9 odstavce 1a), b) a d) provedou výlučně vojenské lodě nebo vojenská letadla nebo jiné lodě nebo letadla, které mají viditelné vnější označení dovolující jejich identifikaci, že jsou ve vládní službě, a zplnomocněné pro tyto účely.
3. a) Úřední osobu intervenujícího státu nelze ve státě vlajky stíhat za nic, co učinila při výkonu své funkce. V takovém případě podléhá úřední osoba stíhání v intervenujícím státě, jako by se jednání zakládajícího trestný čin dopustila na území, které spadá pod jurisdikci tohoto státu.
b) V jakémkoli řízení zahájeném ve státě vlajky se na trestné činy spáchané proti úřední osobě intervenujícího státu pro jednání podle článků 9 a 10 bude hledět, jako by byly spáchány proti úřední osobě státu vlajky.
4. Velitel plavidla, na jehož palubu se v souladu s touto Úmluvou vstoupilo, má právo komunikovat s orgány státu vlajky plavidla a s majiteli nebo provozovateli plavidla, aby jim oznámil, že se na palubu plavidla vstoupilo. Orgány intervenujícího státu však mohou jakékoli komunikaci s majiteli nebo provozovateli plavidla zabránit nebo ji oddálit, jestliže se důvodně domnívají, že by bránila vyšetřování příslušného trestného činu.
Článek 12
Bezpečnostní opatření
1. Při aplikaci této Úmluvy příslušné strany náležitě přihlédnou k nutnosti neohrožovat bezpečnost života na moři, bezpečnost plavidla a nákladu a nepříznivě nezasahovat do jakýchkoli komerčních nebo právních zájmů. Přihlédnou zejména k:
a) nebezpečí, se kterým je spojen vstup na palubu plavidla na moři, a zváží, zda to nelze bezpečněji provést v nejbližším přístavu, do kterého se plavidlo může uchýlit;
b) nutnosti minimalizovat jakékoli zásahy do oprávněných komerčních aktivit plavidla;
c) nutnosti vyhnout se nadměrnému zadržování nebo zdržování plavidla;
d) nutnosti omezit užití síly na minimum nezbytné k tomu, aby se zajistilo dodržování pokynů intervenujícího státu.
2. Použití střelných zbraní proti plavidlu nebo na něm se co nejdříve oznámí státu vlajky.
3. Úmrtí nebo zranění kterékoli osoby na palubě plavidla se co nejdříve oznámí státu vlajky. Orgány intervenujícího státu jsou povinny plně spolupracovat s orgány státu vlajky při jakémkoli vyšetřování takového úmrtí nebo zranění, které může stát vlajky provádět.
Oddíl 4
Pravidla uplatňování jurisdikce
Článek 13
Důkazy o trestných činech
1. Aby umožnil státu vlajky rozhodnout, zda uplatní svou přednostní jurisdikci podle článku 14, postoupí intervenující stát bezodkladně státu vlajky shrnutí důkazů o jakýchkoli trestných činech, které byly získány v důsledku akce podniknuté podle článku 9. Stát vlajky ihned příjem tohoto shrnutí potvrdí.
2. Objeví-li intervenující stát důkazy, které ho vedou k závěru, že mohly být spáchány trestné činy, na které se tato Úmluva nevztahuje, nebo že na palubě plavidla se nalézají osoby, které nejsou zapojeny do příslušných trestných činů, vyrozumí stát vlajky. V případě potřeby se příslušné strany konzultují.
3. Ustanovení této Úmluvy se budou vykládat tak, aby umožňovala intervenujícímu státu přijmout jiná opatření, zadržení osob v to počítaje, než jaká směřují k vyšetření a stíhání příslušných trestných činů, jedině tehdy, jestliže:
a) stát vlajky udělí svůj výslovný souhlas; nebo
b) taková opatření směřují k vyšetření a stíhání trestného činu, který byl spáchán poté, co osoba byla dopravena na území intervenujícího státu.
Článek 14
Uplatnění přednostní jurisdikce
1. Stát vlajky, který chce uplatnit svou přednostní jurisdikci, tak učiní v souladu s ustanoveními tohoto článku.
2. Co nejdříve, nejpozději do 14 dnů od převzetí shrnutí důkazů podle článku 13, o tom vyrozumí intervenující stát. Pokud tak stát vlajky neučiní, má se za to, že se uplatnění své přednostní jurisdikce vzdal.
3. Jestliže stát vlajky intervenující stát vyrozuměl, že uplatní svou přednostní jurisdikci, uplatnění jurisdikce intervenujícího státu se pozastaví s výjimkou jejího uplatnění za účelem vydání osob, plavidel, nákladů a důkazů podle této Úmluvy.
4. Stát vlajky bezodkladně postoupí věc svým příslušným orgánům ke stíhání.
5. Má se za to, že opatření, která intervenující stát přijal proti plavidlu a osobám na palubě, byla přijata jako součást řízení státu vlajky.
Článek 15
Převzetí plavidel, nákladů, osob a důkazů
1. Vyrozuměl-li stát vlajky intervenující stát o svém úmyslu uplatnit svou přednostní jurisdikci a požaduje-li to stát vlajky, vydají se v souladu s ustanoveními této Úmluvy tomuto státu zadržené osoby a zabavené plavidlo, náklad a důkazy.
2. Žádost o vydání zadržených osob se u každé jednotlivé osoby doloží originálem nebo ověřeným opisem zatykače nebo jiného příkazu stejného významu vydaného soudním orgánem v souladu s postupem stanoveným právem státu vlajky.
3. Strany se podle svých možností vynasnaží vydání osob, plavidel, nákladů a důkazů urychlit.
4. Nic v této Úmluvě se nebude vykládat tak, aby to kteroukoli zadrženou osobu zbavilo zákony intervenujícího státu daného práva na přezkum zákonnosti jejího zadržení soudem tohoto státu v souladu s postupy, které jeho vnitrostátní právo stanoví.
5. Místo aby žádal o vydání zadržených osob nebo plavidla, může stát vlajky požadovat jejich okamžité propuštění. Byla-li tato žádost podána, intervenující stát je ihned propustí.
Článek 16
Trest smrti
Lze-li za kterýkoli trestný čin, na který se stát vlajky rozhodne uplatnit podle článku 14 svou přednostní jurisdikci, uložit podle práva tohoto státu trest smrti a nestanoví-li za takový trestný čin trest smrti právo intervenujícího státu nebo se v něm za něj trest smrti běžně nevykonává, lze vydání osoby odmítnout, ledaže stát vlajky poskytne takové záruky, že se trest smrti nevykoná, které intervenující stát považuje za dostatečné.
Oddíl 5
Procesní a jiná obecná pravidla
Článek 17
Příslušné orgány
1. Každý stát určí orgán, který bude odpovídat za vypracování a zodpovídání žádosti podle článků 6 a 7 této Úmluvy. Lze-li to, přijme každá strana opatření, aby tento orgán mohl přijímat žádosti a odpovídat na ně v kteroukoli denní i noční hodinu.
2. Strany dále určí ústřední orgán, který bude odpovídat za oznamování uplatnění přednostní jurisdikce podle článku 14 a za všechna ostatní sdělení nebo oznámení podle této Úmluvy.
3. Každá strana při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny a listiny o přijetí, schválení nebo přístupu oznámí generálnímu tajemníkovi Rady Evropy názvy a adresy orgánů určených podle tohoto článku a sdělí mu jakékoli další informace usnadňující komunikaci podle této Úmluvy. Generálnímu tajemníkovi se rovněž sdělí všechny následné změny co do názvu, adresy nebo jiných důležitých informací, které se těchto orgánů týkají.
Článek 18
Komunikace mezi určenými orgány
1. Orgány určené podle článku 17 spolu přímo komunikují.
2. Není-li z jakéhokoli důvodu přímá komunikace možná, mohou se strany dohodnout, že využijí komunikačních linek Mezinárodní organizace kriminální policie – Interpol nebo Rady pro celní spolupráci.
Článek 19
Forma žádosti a jazyky
1. Veškerá komunikace podle článků 4 až 16 je písemná. Lze užívat moderních telekomunikačních prostředků, jako je např. telefax.
2. S výhradou ustanovení odstavce 3 tohoto článku se nevyžadují překlady žádostí, jiných sdělení a přikládaných dokladů.
3. Při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny nebo listiny o přijetí, schválení nebo přístupu může kterákoli strana předat generálnímu tajemníkovi Rady Evropy prohlášení, že si vyhrazuje právo požadovat, aby jí zasílané žádosti, jiná sdělení a přikládané doklady byly vyhotoveny v jejím vlastním jazyce nebo v jednom z oficiálních jazyků Rady Evropy nebo v takovém z nich, který označí, nebo aby k nim byl překlad do takového jazyka přiložen. Při té příležitosti může prohlásit, že je ochotna přijímat překlady do kteréhokoli jazyka, který určí. Jiné strany mohou postupovat na základě reciprocity.
Článek 20
Ověřování a legalizování
Doklady předávané při aplikaci této Úmluvy jsou vyňaty ze všech ověřovacích a legalizačních formalit.
Článek 21
Obsah žádosti
Žádost podle článku 6 výslovně uvádí:
a) orgán, který žádá, a orgán, který vyšetřuje nebo před kterým řízení probíhá;
b) podrobnosti týkající se příslušného plavidla včetně, pokud to lze, jeho jména, popisu, vyznačení registrace nebo jiných známek jeho státní příslušnosti, jakož i jeho polohy, spolu s žádostí o potvrzení, že plavidlo má státní příslušnost strany, které se žádost adresuje;
c) podrobnosti o trestných činech, na které existuje podezření, spolu s důvody, které k podezření vedou;
d) opatření, jehož přijetí se navrhuje, a ujištění, že takové opatření by se přijalo, kdyby se příslušné plavidlo plavilo pod vlajkou intervenujícího státu.
Článek 22
Informování majitelů a velitelů plavidel
Každá strana přijme nezbytná opatření, aby informovala majitele a velitele plavidel plavících se pod jejich vlajkou, že státům, stranám této Úmluvy, může být povoleno vstupovat za účely v této Úmluvě výslovně uvedenými na palubu plavidel vně pobřežních vod kterékoli strany, a zejména aby je informovala o povinnosti vyhovět pokynům, které vydá na palubu vstupující a tohoto povolení využívající oddíl z intervenujícího státu.
Článek 23
Omezení užití
Poskytnutí povolení, o kterém se hovoří v článku 6, může stát vlajky podmínit tím, že bez jeho předchozího souhlasu orgány intervenujícího státu nepoužijí získaných informací nebo důkazů k jiným vyšetřováním nebo řízením, než jaká se týkají příslušných trestných činů, ani je k těmto účelům nepředají.
Článek 24
Utajení
Příslušné strany podrží, neodporuje-li to základním zásadám jejich vnitrostátního práva, v tajnosti veškeré důkazy a informace poskytnuté podle této Úmluvy jinou stranou, ledaže je jejich odtajnění v určitém rozsahu nezbytné pro aplikaci Úmluvy nebo pro jakákoli vyšetřování nebo řízení.
Oddíl 6
Náklady a škody
Článek 25
Náklady
1. Nedohodnou-li se příslušné strany jinak, nese náklady jakéhokoli opatření podle článků 9 a 10 intervenující stát a náklady jakéhokoli opatření podle článků 4 a 5 obvykle strana, která poskytuje pomoc.
2. Uplatnil-li stát vlajky svou přednostní jurisdikci podle článku 14, ponese tento stát náklady spojené s navrácením plavidla a s dopravou podezřelých osob a důkazů.
Článek 26
Škody
1. Utrpí-li při přijímání opatření podle článků 9 a 10 výše jakákoli fyzická nebo právnická osoba ztrátu, škodu nebo újmu v důsledku nedbalosti nebo jiného zavinění, které lze přičíst intervenujícímu státu, je tento stát povinen poskytnout náhradu v penězích.
2. Přijímá-li se opatření způsobem ustanoveními této Úmluvy neodůvodnitelným, je intervenující stát povinen v penězích nahradit jakoukoli ztrátu, škodu nebo újmu, které z toho vzniknou. Intervenující stát je povinen v penězích takovou ztrátu, škodu nebo újmu nahradit také tehdy, jestliže podezření se ukáží jako neodůvodněná a jestliže plavidlo, na jehož palubu bylo vstoupeno, provozovatel nebo posádka se nedopustili ničeho, co by je odůvodňovalo.
3. Za škodu, která je výsledkem opatření podle článku 4, odpovídá žádající stát, který se může domáhat vyrovnání od státu, na který se se svou žádostí obrátil, byla-li škoda způsobena v důsledku nedbalosti nebo jiného zavinění, které lze přičíst tomuto státu.
Kapitola III
Závěrečná ustanovení
Článek 27
Podpis a vstup v platnost
1. Tato Úmluva bude otevřena k podpisu členským státům Rady Evropy, které již vyjádřily svůj souhlas být vázány Vídeňskou úmluvou. Svůj souhlas být vázány touto Úmluvou mohou vyjádřit:
a) podpisem bez výhrady ratifikace, přijetí nebo schválení; nebo
b) podpisem s výhradou ratifikace, přijetí nebo schválení, po němž následuje ratifikace, přijetí nebo schválení.
2. Ratifikační listiny a listiny o přijetí nebo schválení budou uloženy u generálního tajemníka Rady Evropy.
3. Tato Úmluva vstoupí v platnost první den měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy tři členské státy Rady Evropy vyjádřily podle ustanovení odstavce 1 svůj souhlas být Úmluvou vázány.
4. Ve vztahu ke kterémukoli státu, který svůj souhlas být jí vázán vyjádří následně, vstoupí Úmluva v platnost první den měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy podle ustanovení odstavce 1 svůj souhlas být Úmluvou vázán vyjádří.
Článek 28
Přístup
1. Poté, co tato Úmluva vstoupí v platnost, může Výbor ministrů Rady Evropy po poradě se smluvními stranami Úmluvy většinovým rozhodnutím podle článku 20 d) Statutu Rady Evropy a jednomyslným rozhodnutím smluvních států oprávněných zasedat ve Výboru vyzvat kterýkoli stát, který není členem Rady, avšak vyjádřil svůj souhlas být vázán Vídeňskou úmluvou, aby k této Úmluvě přistoupil.
2. Ve vztahu ke kterémukoli přistupujícímu státu vstoupí Úmluva v platnost první den měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců ode dne uložení listiny o přístupu u generálního tajemníka Rady Evropy.
Článek 29
Územní platnost
1. Kterýkoli stát může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny nebo listiny o přijetí, schválení nebo přístupu výslovně označit jedno nebo více území, na které se bude vztahovat jeho souhlas být touto Úmluvou vázán.
2. Kterýkoli stát může prohlášením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy kdykoli později svůj souhlas být touto Úmluvou vázán rozšířit na jakékoli jiné území v tomto prohlášení výslovné označené. Ve vztahu k takovému území vstoupí Úmluva v platnost prvního dne měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy generální tajemník takové prohlášení obdržel.
3. Ve vztahu k jakémukoli území, na které se vztahuje prohlášení podle odstavců 1 a 2 výše, lze určit orgány podle článku 17 odstavců 1 a 2.
4. Jakékoli prohlášení učiněné podle předchozích odstavců lze ve vztahu k jakémukoli území v tomto prohlášení výslovné uvedenému odvolat oznámením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy. Odvolání nabude účinnosti první den měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy generální tajemník toto oznámení obdržel.
Článek 30
Vztah k jiným konvencím a úmluvám
1. Tato Úmluva se nedotýká práv a závazků z Vídeňské úmluvy a z jiných zvláštních mezinárodních mnohostranných úmluv.
2. Strany této Úmluvy spolu mohou uzavírat dvoustranné i mnohostranné úmluvy o věcech, o kterých pojednává tato Úmluva, aby doplnily nebo zpřísnily její ustanovení nebo usnadnily aplikaci zásad, které jsou v ní a v článku 17 Vídeňské úmluvy vyjádřeny.
3. Jestliže dvě strany nebo více stran již uzavřely úmluvu nebo smlouvu o věci, o které pojednává tato Úmluva nebo jinak své vztahy, pokud jde o takovou věc, upravily, budou moci aplikovat takovou úmluvu, smlouvu nebo ujednání místo této Úmluvy, usnadňuje-li mezinárodní spolupráci.
Článek 31
Výhrady
1. Kterýkoli stát může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny a listiny o přijetí, schválení nebo přístupu prohlásit, že využívá možnosti učinit jednu nebo více výhrad, o nichž se hovoří v článku 3 odstavci 6, v článku 19 odstavci 3 a v článku 34 odstavci 5. Žádnou jinou výhradu nelze učinit.
2. Kterýkoli stát, který podle předchozího odstavce učinil výhradu, ji může oznámením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy zcela nebo zčásti odvolat. Odvolání nabude účinnosti dnem, kdy generální tajemník takové oznámení obdržel.
3. Stát, který učinil výhradu k některému ustanovení této Úmluvy, nemůže požadovat, aby kterákoli jiná strana toto ustanovení aplikovala. Je-li však jeho výhrada dílčí nebo podmíněná, může aplikaci tohoto ustanovení požadovat v rozsahu, v jakém je sám přijal.
Článek 32
Kontrolní výbor
1. Poté, co tato Úmluva vstoupí v platnost, svolá generální tajemník Rady Evropy na žádost některé strany Úmluvy kontrolní výbor expertů zastupujících strany.
2. Kontrolní výbor vyhodnocuje, jak se Úmluva osvědčuje, a předkládá vhodné návrhy k zajištění jejího účinného fungování.
3. Kontrolní výbor se může usnést na svých procesních pravidlech.
4. Kontrolní výbor se může usnést, že pozve na svá zasedání státy, které nejsou stranami této Úmluvy, případně mezinárodní organizace nebo orgány.
5. Každá strana zašle každý druhý rok generálnímu tajemníkovi Rady Evropy zprávu o fungování Úmluvy, a to v takové formě a takovým způsobem, jak stanoví kontrolní výbor nebo Evropský výbor pro otázky zločinnosti. Kontrolní výbor se může usnést, že předložené informace nebo zprávu o nich rozešle stranám a těm mezinárodním organizacím nebo orgánům, u nichž to považuje za vhodné.
Článek 33
Dodatky
1. Kterákoli strana může navrhnout dodatky k této Úmluvě a generální tajemník Rady Evropy s nimi seznámí členské státy Rady Evropy a všechny nečlenské státy, které v souladu s ustanoveními článku 28 k této Úmluvě přistoupily nebo byly k přístupu k ní vyzvány.
2. S jakýmkoli dodatkem navrženým stranou bude seznámen Evropský výbor pro otázky zločinnosti, který Výboru ministrů předloží své stanovisko k navrženému dodatku.
3. Výbor ministrů zváží navržený dodatek a stanovisko předložené Evropským výborem pro otázky zločinnosti a může dodatek schválit.
4. Text každého dodatku, který podle odstavce 3 tohoto článku Výbor ministrů schválil, se postoupí stranám k přijetí.
5. Každý dodatek schválený podle odstavce 3 tohoto článku vstoupí v platnost třicátého dne poté, co všechny strany vyrozuměly generálního tajemníka, že ho přijaly.
Článek 34
Urovnávání sporů
1. Evropský výbor Rady Evropy pro otázky zločinnosti bude soustavně informován o výkladu a aplikaci této Úmluvy.
2. Dojde-li mezi stranami ke sporu o výklad a aplikaci této Úmluvy, vynasnaží se strany spor urovnat jednáním nebo jinými jimi zvolenými pokojnými prostředky včetně předložení sporu Evropskému výboru pro otázky zločinnosti, rozhodčímu tribunálu, jehož rozhodnutí budou pro strany závazná, zprostředkování, smírčímu řízení nebo soudnímu řízení, podle toho, jak se příslušné strany dohodnou.
3. Kterýkoli stát může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny, listiny o přijetí, schválení nebo přístupu nebo kdykoli později prohlášením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy prohlásit, že pro jakýkoliv spor týkající se výkladu a aplikace této Úmluvy uznává, bez předchozího souhlasu a s výhradou reciprocity, obligatorní předložení sporu arbitráži v souladu s procedurou stanovenou v příloze k této Úmluvě.
4. Jakýkoli spor, který nebyl urovnán podle odstavců 2 a 3 tohoto článku, se na žádost kterékoli ze sporných stran postoupí k rozhodnutí Mezinárodnímu soudnímu dvoru.
5. Kterýkoli stát může při podpisu nebo při ukládání své ratifikační listiny a listiny o přijetí, schválení nebo přístupu prohlášením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy prohlásit, že se odstavcem 4 tohoto článku necítí vázán.
6. Kterákoli strana, která učinila prohlášení podle odstavců 3 nebo 5 tohoto článku, může toto prohlášení oznámením generálnímu tajemníkovi Rady Evropy kdykoli odvolat.
Článek 35
Výpověď
1. Kterákoli strana může kdykoli oznámením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy tuto Úmluvu vypovědět.
2. Výpověď nabude účinnosti první den měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy generální tajemník oznámení obdržel.
3. Tato Úmluva však bude nadále účinná, pokud jde o jakákoli opatření a řízení opírající se o žádosti nebo sdělení předložená v době, kdy ve vztahu k vypovídající straně platila.
Článek 36
Oznámení
Generální tajemník Rady Evropy oznámí členským státům Rady a všem ostatním státům, které k této Úmluvě přistoupily, jakož i generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů:
a) každý podpis;
b) uložení každé ratifikační listiny a listiny o přijetí, schválení nebo přístupu;
c) název každého orgánu a každou další informaci sdělenou podle článku 17;
d) každou výhradu učiněnou podle článku 31 odstavce 1;
e) datum, kdy podle článků 27 a 28 vstoupila tato Úmluva v platnost;
f) každou žádost podanou podle článku 32 odstavce 1 a datum každého zasedání, které bylo podle tohoto odstavce svoláno;
g) každé prohlášení podle článku 3 odstavců 5 a 6, článku 8 odstavce 2, článku 19 odstavce 3 a článku 34 odstavců 3 a 5;
h) každý jiný úkon, oznámení nebo sdělení týkající se této Úmluvy.
Na důkaz toho níže podepsaní, majíce k tomu řádné zmocnění, tuto Úmluvu podepsali.
Dáno ve Štrasburku dne 31. ledna 1995 v jazyce anglickém a francouzském, přičemž obě znění jsou stejně autentická, v jednom vyhotovení, které bude uloženo v archivu Rady Evropy. Generální tajemník Rady Evropy předá ověřené kopie každému členskému státu Rady Evropy a každému státu, který byl vyzván, aby k této Úmluvě přistoupil.

Příloha
1. Každá sporná strana, která požaduje arbitráž podle článku 34 odstavce 3, vyrozumí písemně druhou stranu o svém nároku a o důvodech, o které nárok opírá.
2. Příslušné strany zřídí rozhodčí tribunál.
3. Rozhodčí tribunál je tříčlenný. Každá strana jmenuje jednoho rozhodce. Předsedajícího rozhodce určí obě strany dohodou.
4. Nedojde-li k takovému jmenování nebo k takovému určení dohodou do čtyř měsíců ode dne, kdy se o arbitráž požádalo, svěří se nezbytné jmenování nebo určení generálnímu tajemníkovi Stálého rozhodčího dvora.
5. Nedohodnou-li se strany jinak, stanoví si tribunál vlastní procesní řád.
6. Nedohodnou-li se strany jinak, rozhodne tribunál podle příslušných norem mezinárodního práva nebo, není-li jich, ex aequo et bono.
7. Tribunál rozhoduje většinou hlasů. Jeho rozhodnutí je konečné a závazné.

*) Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami ze dne 20. prosince 1988 byla publikována pod č. 462/1991 Sb.