478/1949 Ú. l. I
Vyhláška ministerstva národní obrany o úpravě služebních a platových podmínek občanských lékařů vojenské nemocenské péče.

478.
VYHLÁŠKA
ministerstva národní obrany
ze dne 31. března 1949
o úpravě služebních a platových podmínek občanských lékařů vojenské nemocenské péče.
Podle ustanovení § 36, odst. 3 a 4 zákona ze dne 7. října 1948, č. 236 Sb., o vojenské nemocenské péči (dále jen zákon) upravuje ministerstvo národní obrany v dohodě s ministerstvy sociální péče a zdravotnictví po slyšení jednotné odborové organisace služební a platové podmínky občanských lékařů (dále jen lékařů), působících pro účely vojenské nemocenské péče takto:

ČÁST I.
Všeobecná ustanovení.
Oddíl 1.
Úvodní ustanovení.
§ 1.
Rozsah platnosti vyhlášky.
(1) Tato vyhláška upravuje, není-li dále stanoveno jinak, služební a platové podmínky občanských lékařů působících na území československé republiky pro účely vojenské nemocenské péče.
(2) Občanští lékaři působící na území ČSR pro účely vojenské nemocenské péče rozdělují se clo těchto skupin:
a) skupina I: lékaři vnitřní služby*);
b) skupina II: ošetřující lékaři, kteří pracují v zařízeních vojenské správy;
c) skupina III: ošetřující lékaři pracující u vojenských útvarů;
d) skupina IV: lékaři ústavní služby (v léčebných ústavech vojenské správy);
e) skupina V: ošetřující praktičtí lékaři pracující ve vlastních ordinacích;
f) skupina VI: ošetřující odborní a odborní zubní lékaři pracující ve vlastních ordinacích.
(3) Až do další úpravy zprostředkuje pro vojenskou správu plnění úkolů vyplývajících pro ni ze zákona č. 236/1948 Sb., pokud jde o lékaře skupiny V a VI, Ústřední národní pojišťovna svými lékaři za podmínek, které stanoví ministerstvo národní obrany v dohodě s ministerstvem sociální péče a po slyšení Ústřední národní pojišťovny a jednotné odborové organisace.
(4) Služební a platové podmínky těchto lékařů skupiny V a VI (odst. 3) řídí se vyhláškou ministerstva sociální péče ze dne 4. prosince 1948, č. 3137, Ú. l. I, č. 241, jestliže tato vyhláška ministerstva národní obrany nestanoví jinak.
§ 2.
Ošetřující lékaři pracující v zařízeních vojenské správy.
(Skupina II).
Ošetřujícími lékaři v zařízeních vojenské správy jsou smluvní lékaři poskytující osobám, které na to mají nárok od vojenské správy, mimoústavní ošetřování (§ 7 zákona) v zařízeních, jejichž provoz jde na vrub vojenské správy (ambulatoriích a ambulancích).
§ 3.
Ošetřující lékaři pracující u vojenského útvaru.
(Skupina III).
Ošetřujícími lékaři pracujícími u vojenského útvaru jsou smluvní lékaři, kteří konají službu u některého vojenského útvaru podle příslušných vojenských předpisů.
§ 4.
Lékaři ústavní služby.
(Skupina IV).
(1) Lékaři ústavní služby jsou smluvní lékaři ve vojenských léčebných a ošetřovacích ústavech s lůžky (nemocnicích, vojenských ústavech pro choroby plicní, lázních, ozdravovnách a j.), provozovaných vojenskou správou, v nichž se poskytuje nemocným ústavní ošetřování a zvláštní léčebná péče (§§ 8 a 9 zákona) pod stálým lékařským dohledem. Není-li ústav provozován celoročně, stanoví se služební smlouvou, zda a jakým způsobem bude použito služeb lékaře v době, kdy je ústav mimo provoz.
(2) Lékaři ústavní služby jsou:
a) řídící primáři, t. j. odborní lékaři, kteří byli vojenskou správou pověřeni vedením ústavu a kteří odpovídají po stránce lékařské a zdravotní za provoz celého ústavu; v ústavech značného rozsahu, zejména jsou-li rozděleny na jednotlivá oddělení, obstarávají odpovědný lékařský dohled a vrchní řízení lékařské služby v ústavě, kdežto přímé vedení lékařské služby konají zpravidla jen na jednom oddělení;
b) vedoucí lékaři, t. j. lékaři, kteří byli vojenskou správou pověřeni vedením ústavu menšího rozsahu (zpravidla bez oddělení) a kteří odpovídají po stránce lékařské a zdravotní za jeho provoz; při tom není podmínkou, aby byli odbornými lékaři a aby v ústavě bydleli;
c) primáři, t. j. odborní lékaři, kteří byli v ústavech velkého rozsahu pověřeni vedením oddělení nebo zvláštního úseku lékařské služby pod odpovědným dohledem a vrchním řízením velitele (řídícího primáře); primář zastupuje velitele (řídícího primáře) ve vedení ústavu za jeho nepřítomnosti nebo zaneprázdnění; je-li v ústavě jmenováno několik primářů, určí vojenská správa na návrh velitele (řídícího primáře), v jakém pořadí jsou oprávněni jej zastupovat;
d) asistenti, t. j. odborní lékaři, kteří byli vojenskou správou pověřeni, aby vykonávali v ústavě podle pokynů a pod dohledem příslušného vojenského lékaře nebo lékařů uvedených pod písmenem a) až c) běžné lékařské práce a kteří skutečně trvale používají získaných odborných znalostí; je-li v ústavě jmenováno několik asistentů, určí vojenská správa, v jakém pořadí jsou oprávněni zastupovat lékaře pod písmenem a) až c);
e) sekundáři, t. j. lékaři, kteří byli vojenskou správou pověřeni, aby vykonávali v ústavě podle pokynů a pod dohledem příslušného vojenského lékaře nebo lékařů uvedených pod písmenem a) až d) běžné lékařské práce.
(3) Služební a platové podmínky ordinářů (konsiliárních lékařů), t. j. lékařů, kteří konají pro ústav svěřený již dozoru jiného lékaře, pro jeho určitou část nebo určitý úsek činnosti pravidelnou vyšetřovací nebo léčebnou, po případě konsiliární službu, aniž odpovídají za celý ústav nebo jeho část, upravují se individuální smlouvou.
§ 5.
Ošetřující lékaři pracující ve vlastních ordinacích.
(Skupina V a VI).
(1) Ošetřujícími lékaři, kteří působí ve vlastních ordinacích, jsou lékaři, jejichž prostřednictvím poskytuje vojenská správa oprávněným osobám mimoústavní ošetřování v ordinacích, jejichž provoz jde na vrub lékaře.
(2) Lékaři podle odstavce 1 jsou:
a) praktičtí lékaři (skupina V),
b) odborní lékaři podle vládního nařízení ze dne 1. března 1932, č. 39 Sb., o užívání titulu odborného lékaře, ve znění vládního nařízení ze dne 9. dubna 1946, č. 101 Sb., a odborní zubní lékaři podle vládního nařízení ze dne 20. března 1936, č. 60 Sb., o podmínkách, za jakých se nabývá zvláštní odborné způsobilosti pro zubní lékařství, a o platnosti ustanovení vydaných pro ostatní obory odborné praxe lékařské i pro obor zubního lékařství ve znění vládního nařízení ze dne 30. srpna 1946, č. 171 Sb. a podle vládního nařízení ze dne 3. června 1947, č. 97 Sb., jímž se prodlužuje lhůta stanovená v § 1, odst. 5 vládního nařízení č. 60/1936 Sb. (skupina VI).
(3) Až do další úpravy platí o služebním poměru, služebních a platových podmínkách těchto lékařů ustanovení § 1, odst. 3 této vyhlášky.
§ 6.
Lékaři v několika smluvních poměrech.
(1) Je-li lékař zaměstnán pro vojenskou správu v několika smluvních poměrech spadajících pod různé skupiny podle §§ 1 až 5, řídí se každý z těchto poměrů předpisy platnými pro příslušnou skupinu, není-li jinak stanoveno.
(2) Každý z těchto smluvních poměrů může být zvlášť změněn nebo zrušen.
§ 7.
Zaměstnávání lékařů s kvalifikací vysokoškolských učitelů.
Služební a platové podmínky lékařů s kvalifikací vysokoškolských učitelů, kteří vykonávají činnost podle této vyhlášky konsiliárně, stanoví se individuální smlouvou, která vyžaduje schválení ministerstva národní obrany.
Oddíl 2.
Úprava smluvního poměru a výkonu služby.
§ 8.
Povaha smluvního poměru.
Smluvní poměr lékařů skupiny II, III a IV k vojenské správě je poměrem služebním podle obdoby zákona ze dne 11. července 1934, č. 154 Sb., o pracovním poměru soukromých úředníků, obchodních pomocníků a jiných zaměstnanců v podobném postavení (zákon o soukromých zaměstnancích).
§ 9.
Způsob výkonu služby (všeobecná ustanovení).
(1) Lékaři přijatí do smluvního poměru podle této vyhlášky konají službu:
a) v zařízeních nebo ze zařízení vojenské správy (skupina II);
b) u vojenských útvarů (skupina III);
c) v léčebných a ošetřovacích ústavech vojenské správy, jde-li o lékaře ústavní (skupina IV).
(2) Způsob, jakým má být podle odstavce 1 služba konána, po případě po kterou dobu denně, určuje se smlouvou. Odpírá-li nastupující lékař přistoupit na způsob výkonu služby nebo na dobu vojenskou správou navrženou, má vojenská správa právo postupovat podle § 35, odst, 3 zákona č. 236/48 Sb.
(3) Změnu ve smluvně upraveném způsobu výkonu služby nebo v jeho rozsahu může vojenská správa provést jen změnou smlouvy.
Oddíl 3.
Přijímání lékařů.
§ 10.
Všeobecné podmínky.
(1) Vojenská správa přijímá lékaře do služeb podle zvláštních interních předpisů vojenské správy, šetříc předpisů o řízení práce a o závodních zastupitelstvech zaměstnanců, v rozsahu jednotného plánu zdravotní péče (§ 35, odst. 2 zákona).
(2) Lékaři mohou být přijatí do služeb vojenské správy s tou podmínkou, že mají nebo dostanou k výkonu praxe v příslušném místě (obvodě) povolení podle § 8 zákona ze dne 28. června 1929, č 114 Sb., o výkonu lékařské praxe, ve znění zákona č. 81/1948 Sb., je-li podle tohoto zákona povolení předepsáno.
§ 11.
Zvláštní podmínky pro jednotlivé skupiny.
(1) Uchazeči o místa ošetřujících lékařů v zařízeních vojenské správy (skupina II) jsou povinni vykázat povinný lékařský výcvik podle zákona ze dne 28. června 1929, č. 114 Sb., o výkonu lékařské praxe, ve znění zákona ze dne 7. dubna 1948, č. 81 Sb.
(2) Ústavní lékaři jsou povinni vykázat splněni předpokladů stanovených pro jednotlivé kategorie v § 4.
(3) Ministerstvo národní obrany může stanovit po slyšení jednotné odborové organisace pro jednotlivé skupiny lékařů bližší podmínky přijetí.
§ 12.
Důvody vylučovací.
Z přijetí jsou vyloučeni:
a) lékaři, kteří byli trestním soudem pravoplatně odsouzeni pro zločin, nebo, byť i podmíněně, pro trestné činy spáchané z pohnutek nízkých a nečestných, nebo ke ztrátě cti, dokud nebylo odsouzeni zahlazeno;
b) lékaři, kteří byli propuštěni na základě disciplinárního řízení ze služeb úřadů nebo podniků státu, nebo ze služeb veřejnoprávních korporací a ústavů nebo samosprávy, nebo kteří za disciplinárního řízení z uvedených služeb vystoupili;
c) lékaři, kteří byli uznáni vinnými v trestním (retribučním), kárném (očistném) řízení podle příslušných předpisů o potrestání trestných činů, nebo provinění proti státu, národu, národní cti atd., nebo kteří za očistného řízení ze služeb zaměstnavatele, u něhož se řízení vedlo, vystoupili;
d) lékaři, kteří podléhali kárné pravomoci vojenské správy, jestliže jim pravoplatným nálezem příslušného kárného výboru nebo řízením správním byla odňata vojenská hodnost nebo kteří takovým nálezem byli dáni do výslužby nebo přeloženi do zálohy;
e) lékaři, jejichž způsobilost k právnímu jednání je omezena;
f) lékaři, kteří upadli do konkursu, nebo o jejichž jmění bylo zahájeno vyrovnávací řízení, dokud řízení trvá.
§ 13.
Důsledky vadnosti průkazů.
Lékař, který dosáhl přijetí nepravdivými průkazy, o jejichž vadnosti věděl, nebo zamlčel okolnosti přijetí vylučující, propustí se ihned bez výpovědní lhůty a jakékoli náhrady a bez újmy trestního stíhání.
§ 14.
Příbuzenský poměr.
(1) Do služeb vojenské správy mohou být přijati lékaři, kteří jsou příbuzní nebo sešvagření v řadě přímé vůbec, v řadě pobočné až do druhého stupně s jiným zaměstnancem vojenské správy, a lékaři, kteří jsou k nim v poměru manželském, jen za té podmínky, že při svém služebním použití nepřijdou v poměr přímé nadřízenosti nebo podřízenosti nebo v poměr kontrolní mezi sebou.
(2) Žadatelé o přijetí clo služeb vojenské správy jsou povinni oznámit před přijetím příbuzenský, švagrovský nebo manželský poměr uvedený v odst. 1. Vznikne-li takový poměr až po přijetí, je lékař povinen tuto okolnost ihned oznámit.
(3) Lékař, který úmyslně zamlčel příbuzenský, švagrovský nebo manželský poměr uvedený v odst. 1, může být ihned propuštěn bez výpovědní lhůty a jakékoli náhrady.
§ 15.
Způsob přijímání lékařů.
(1) Lékaři se přijímají na uvolněná lékařská místa podle §§ 10 a 11.
(2) Při přijímání lékařů podle odst. 1 se přihlíží přednostně:
a) k uchazečům, kteří splňují zákonné přednostní podmínky, zejména podle zákona ze dne 19. prosince 1946, č. 255 Sb., o příslušnících československé armády v zahraničí a o některých jiných účastnících národního boje za osvobození;
b) k uchazečům, kteří jsou vojenskými osobami ve výslužbě, v záloze, mimo službu nebo v záloze s výslužným, vyjímajíc osoby uvedené v § 12, písm. d), nebo kteří vykazují lepší kvalifikaci, zejména delší službu pro vojenskou správu, nebo veřejnoprávní sociální pojištění; jde-li však o obsazení místa ve větším městě nebo v jeho okolí, mají při přibližně stejné kvalifikaci přednost uchazeči, kteří po delší dobu konali službu v odlehlejších venkovských obvodech.
§ 16.
Zajištění lékařské služby.
(1) Není-li lékařská služba v místě řádně zajištěna, je vojenská správa oprávněna vyzvat lékaře vykonávajícího v místě (obvodu) samostatně lékařskou praxi k uzavření služební smlouvy, Nevyhoví-li lékař této výzvě, může vojenská správa postupovat podle § 35, odst. 3 zákona.
(2) Nelze-li obsadit místo podle předchozích ustanovení, může vojenská správa požádat státní správu zdravotní, aby zajistila v příslušném místě lékařskou službu tím, že uloží některému lékaři (po absolvování alespoň prvého roku výcviku) výkon výcviku na tomto místě podle § 7 zák. č. 114/1929 Sb. ve znění zákona č. 81/1948 Sb., a že jej zaváže k výkonu služby pro vojenskou správu za podmínek podle této vyhlášky.
(3) Není-li možno nebo vhodno použít způsobu uvedeného v odstavci 1 a 2, protože výkon služby vyžaduje delší praxe nebo protože jde o odborného lékaře, požádá vojenská správa státní správu zdravotní, aby zajistila podle platných předpisů lékařskou službu v takovém místě.
§ 17.
Sjednávání a náležitosti služební smlouvy.
(1) Služební smlouvu uzavírá po předchozím souhlase ministerstva národní obrany u lékařů:
a) skupiny II přímo nadřízené velitelství;
b) skupiny III posádkové velitelství, v jehož obvodu má lékař působit;
c) skupiny IV velitelství příslušného ústavu.
(2) O přijetí uvědomí velitelství uvedené v odst. 1 lékaře písemně a doručí mu výtisk této vyhlášky. Při tom určí den, kdy má lékař započít s výkonem služby.
(3) Velitelství uvedené v odstavci 1 vydá lékaři do 14 dnů po nastoupení služby potvrzení o podstatných právech a povinnostech plynoucích ze sjednané smlouvy; potvrzení musí obsahovat alespoň ustanovení:
a) kterému vojenskému útvaru nebo kterému léčebnému ústavu (zařízení) je lékař přidělen;
b) pro kterou skupinu (§ 1, odst. 2) vojenská správa lékaře přijala, a to s dodatkem vyznačujícím:
aa) u lékařů skupiny I až IV druh a místo služby, dále pracovní dobu (stanovením pracovních hodin),
bb) u lékařů skupiny II ještě dále s vyznačením, zda jde o lékaře praktického nebo odborného (odborného zubního);
c) předpisy o služebních povinnostech lékařů;
d) předpisy o platových podmínkách s výpočtem služebních požitků u lékařů skupiny II až IV;
e) předpisy o zrušení smluvního poměru a výpovědní lhůtě;
f) předpisy o rozhodování možných sporů vzniklých při provádění této vyhlášky a služební smlouvy.
(4) Je-li lékař zaměstnán pro vojenskou správu v několika smluvních poměrech (§ 6), je třeba o každém z těchto poměrů vydat potvrzení podle odstavce 3 zvláště.
(5) Vzorné potvrzení podle odstavce 3 vydá ministerstvo národní obrany po slyšení jednotné odborové organisace.
(6) Ministerstvo národní obrany si může všeobecně nebo pro určité případy vyhradit schválení obsahu smluv uzavíraných nižšími organisačními složkami.
(7) Opisem potvrzení podle odstavce 3 je třeba vždy uvědomit ministerstvo národní obrany a ústřednu jednotné odborová organisace.
§ 18.
Příslušnost pro osobní věci lékařů.
Velitelství, které podle § 17, odst. 1 je příslušné přijímat a propouštět lékaře, vyřizuje též veškeré jejich osobní věci, nebudou-li jimi pověřena jiná místa.
Oddíl 4.
Povinnosti lékařů.
§ 19.
Všeobecné povinnosti.
(1) Lékaři jsou povinni vykonávat svou službu pro vojenskou správu podle svého nejlepšího vědomí a svědomí. Jsou povinni osvojit si znalost všeobecných předpisů, jakož i zvláštních instrukcí vydaných pro příslušný služební obor a jsou odpovědni za jejich bedlivé a přesné zachovávání; jsou povinni dbát:
písemných a ústních příkazů svých představených, vykonávat službu poctivě, pozorně, horlivě a nestranně a hájit zájmy vojenské správy podle nejlepšího vědomí a svědomí. Domnívá-li se lékař, že příkaz daný mu jeho představeným je v rozporu s platnými právními nebo služebními předpisy (směrnicemi), je povinen upozornit na to představeného, který tento příkaz dal. Trvá-li představený na provedení příkazu, je lékař povinen žádat o vydání příkazu písemného a předložit pak tu věc vyššímu představenému. Dá-li takový příkaz vyšší představený, je lékař rovněž povinen žádat o vydání písemného příkazu.
(2) Představení jsou povinni dbát, aby služební povinnosti byly řádně vykonávány podle platných předpisů.
(3) Lékaři jsou povinni oznámit nesprávnosti zjištěné ve službě neprodleně bez zření k osobě, která se jich dopustila, svému přímému představenému, a týká-li se to představeného, vyššímu představenému.
(4) Lékaři jsou oprávněni činit v závažných případech podání a návrhy přímo ministerstvu národní obrany, vyjma věci osobní. Podáni lékařovo v osobních věcech, určené vojenské správě, musí být učiněno prostřednictvím lékařova představeného a ten je povinen předložit je dále se svým vyjádřením do 14 dnů. Podání týkající se představeného nemusí být podáno jeho prostřednictvím.
(5) Lékaři, kteří jsou ve smluvním poměru k vojenské správě (§ 8), jsou povinni oznámit velitelství, uvedenému v § 17, odst. 1, stálé bydliště a každou jeho změnu, dále všecky rozhodné změny osobních poměrů (ztrátu státního občanství, sňatek, rozvod, rozluku, narození dítěte, úmrtí manželky nebo dítěte a p.).
§ 20.
Zvláštní povinnosti ošetřujících lékařů.
(1) Ošetřující lékaři všech skupin jsou vedle služebních povinností, uložených jim v § 19 a dále v §§ 21—23 a násl., zavázáni též zachovávat veškerá ustanovení vojenského nemocenského řádu (i směrnic k jeho vedení), zejména též předpisy uvedené dále v odst. 2 až 10.
(2) Lékař je povinen za podmínek zákona a vojenského nemocenského řádu poskytnout oprávněným účastníkům (rodinným příslušníkům) potřebné ošetření, které odpovídá současnému stavu a úrovni lékařské vědy a lékařských zařízení a které je hodnotné a účelné. První vyšetření nemocného má být zvlášť důkladné s použitím takových vyšetřovacích způsobů, jimiž lze co možná objektivně zjistit původ a stav choroby. Oprávněné osoby nesmějí požadovat na lékaři určitý způsob ošetřování (vyšetření). Lékař je zásadně nezávislý při určování postupu léčení, je však povinen řídit se všeobecnými směrnicemi, jakož i pokyny vydanými vojenskou správou k jejich provádění.
(3) Lékaři jsou povinni konat vyšetřování, ošetřování a návštěvy osobně. Při tom jsou praktičtí lékaři povinni provádět sami veškeré úkony, které má vykonávat lékař, není-li nutno, aby tyto úkony byly provedeny výhradně odbornými lékaři, nebo v léčebných ústavech proto, že jde o zvláštní vyšetření (ošetření) vyžadující zvláštních pomůcek a znalostí. Provádění kvalifikovaných výkonů nesmí být lékařem svěřeno jiným osobám zdravotnické služby. Odborný lékař, který převzal oprávněnou osobu do léčení, nesmí ji přesunout k praktickému lékaři jen k provádění výkonu. Toto ustanovení se netýká odborné konsiliární služby lékařské.
(4) Lékař může oprávněné osobě odepřít ošetřování, vyjímajíc případ první pomoci, toliko z vážných důvodů tkvících v osobě nemocného; o tom je povinen neprodleně učinit hlášení příslušnému vojenskému útvaru, který vydal poukázku k lékaři. Tento útvar učiní opatření, aby bylo zajištěno další ošetření.
(5) Lékaři jsou povinni vyplňovat řádně a bez jakékoli zvláštní úplaty, tedy za platy touto vyhláškou stanovené, tiskopisy, které po slyšení jednotné odborové organisace vojenská správa vydá, aby mohla plnit své úkoly, zejména pokud jde o uplatňování dávek. Stejně jsou povinni vést lékařské záznamy o nemocných a podávat vojenské správě včas lékařská dobrá zdání, posudky a zprávy, které si od nich vyžádala nebo které podle platných předpisů a vydaných směrnic mají být vojenské správě podávány bez zvláštního vyžádání.
(6) Lékař nesmí nemocnému ani třetí osobě (rodinnému příslušníku) oznámit obsah lékařského dobrého zdání nebo posudku určeného pro vojenskou správu. Svůj výrok (posudek) o služební (pracovní) neschopnosti je však povinen lékař oznámit účastníku (rodinnému příslušníku).
(7) Smluvní lékaři vojenské správy se zúčastní porad a schůzí, které vojenská správa svolá k projednání lékařských věcí.
(8) Lékař není oprávněn přijímat ani si dát slíbit pro sebe ani pro třetí osoby jakékoliv příplatky, majetkové hodnoty nebo jiné výhody za ošetření oprávněných osob, za jejich vyšetření, lékařské úkony, jakož i za použitý materiál a p., za něž je vojenskou správou (pojišťovnou) placen. Při styku s oprávněnými osobami je povinen dbát náležitého způsobu jednání a vystříhat se všeho, co by mohlo ohrozit důvěru nemocných k vojenské správě a jejím lékařům (jiným osobám zdravotnické služby).
(9) Zjistí-li lékař, že oprávněná osoba nedbá povinností uložených jí podle vojenského nemocenského řádu, hlásí to příslušnému vojenskému útvaru.
(10) Lékař podává po osobním vyšetření návrhy (předpisy) na dávky podle zákona a vojenského nemocenského řádu, po případě vydává potvrzení předepsaná pro jednotlivé dávky. Při tom ručí za správnost a úplnost svých údajů a je povinen nahradit škodu, která by vznikla nesprávností nebo neúplností. Návrhy, předpisy, potvrzení a poukazy, které lékař vydává, musí být opatřeny jeho razítkem a podpisem.
§ 21.
Mlčenlivost ve věcech úředních.
(1) O všech věcech, které se staly lékaři známými při vykonávání služby nebo vzhledem k jeho služebnímu postavení a které v zájmu vojenské správy nebo stran nebo z jiných ohledů, zejména z důvodů vojenských vyžadují zachování důvěrnosti, nebo jako důvěrné byly výslovně označeny, je lékař povinen zachovávat úřední tajemství vůči každému, komu není povinen o takových věcech učinit oznámení. Revisním orgánům vojenské správy jsou však lékaři povinni podávat vysvětlení a předkládat doklady potřebné k výkonu jejich pravomoci.
(2) Povinnost mlčenlivosti trvá nezměněně dále, je-li lékař mimo službu, jakož i tehdy, byl-li služební poměr zrušen.
(3) Lékařům se zapovídá projevovat mimoúředně mínění o projednávaných věcech stran nebo o jejich pravděpodobném výsledku.
(4) Předpisy o zachování lékařského tajemství zůstávají nedotčeny.
(5) Lékaři mohou konat veřejné přednášky o věcech svého pracovního oboru a uveřejňovat pojednání o zkušenostech ze své úřední činnosti v časopisech nebo knižně, které mají vztah k účastníkům (rodinným příslušníkům) vojenské nemocenské péče, toliko se souhlasem vojenské správy.
(6) Ustanovení o mlčenlivosti nelze považovat za omezení povinnosti lékaře podle § 19, odst. 3.
§ 22.
Zákaz přijímat dary a výhody.
Lékaři nesmějí požadovat ani přijímat pro sebe ani pro jiné osoby dary nabízené ať přímo nebo nepřímo v souvislosti s jejich služební činností a nesmějí si opatřovat pod jakoukoli záminkou jiné výhody. Jestliže byl lékaři poskytnut nebo nabídnut nebo přislíben dar nebo jiné výhody, je povinen ihned o tom uvědomit svého představeného.
§ 23.
Podjatost.
(1) Lékaři se nemohou zúčastnit jednání a rozhodování ve věcech týkajících se jich samých, jejich manželek (manželů), družek (druhů), snoubenek (snoubenců), bývalých manželek a družek (bývalých manželů a druhů), poručníků, poručenců, osvojitelů, opatrovanců, pěstounů a schovanců, nebo osob s nimi příbuzných nebo sešvagřených v řadě přímé vůbec a v řadě pobočné až do třetího stupně, zejména se pak nemohou zúčastnit jednání a rozhodování o zadání dodávek nebo prací osobám dříve uvedeným nebo podnikům, při jejichž správě mají oni sami nebo uvedené osoby účast.
(2) Lékaři (lékařky), jejich manželky (manželé) a osoby s nimi spřízněné nebo sešvagřené v řadě přímé vůbec a v řadě pobočné do třetího stupně jsou vyloučeni z účasti při dodávkách nebo prováděni prací pro vojenskou správu a její zařízení vůbec, leč by se výdaje vojenské správy prokazatelně a zřejmě touto dodávkou nebo prací podstatně snížily proti výdajům, které by jinak vznikly zadáním dodávky nebo prací osobě jiné.
(3) Lékaři jsou povinni i vůči osobám, s nimiž jsou jen v přátelském, nikoli příbuzenském poměru, vyvarovat se ve svém (úředním jednání všeho, co by bylo na újmu nestranného postupu.
§ 24.
Pracovní doba.
(1) Lékaři jsou povinni přesně dodržovat pracovní dobu (ordinační hodiny). Běžnou službu v zařízeních vojenské správy nebo u útvarů (podle okolností i pravidelný výkon návštěv z těchto zařízení) a v léčebných ústavech je třeba obstarávat ve služební době, v níž má lékař vyřizovat výhradně služební věci. Vyžaduje-li toho zájem služby, jsou smluvní lékaři povinni pracovat z nařízení svých představených i v době mimoúřední.
(2) Placenou práci nad smluvený počet pracovních hodin přes čas v odůvodněných a nutných případech za předem stanovenou odměnu nařizuje představený. Směrnicemi ministerstva národní obrany mohou být upraveny podmínky výkonu placené práce přes čas odchylně.
§ 25.
Nepřítomnost ve službě pro nemoc, těhotenství nebo mateřství.
(1) Nemůže-li se smluvní lékař pro nemoc nebo jinou závažnou příčinu dostavit do služby, je povinen bez odkladu uvědomit o tom představeného a na jeho vyzvání příčinu nepřítomnosti náležitým způsobem prokázat. Onemocní-li, je povinen podrobit se na vyzvání prohlídce lékaře, jenž k tomu bude určen.
(2) Nepřítomnost ve službě pro těhotenství nebo mateřství posuzuje se podle obdoby zákona o soukromých zaměstnancích.
(3) Po dobu nutné nepřítomnosti ve službě pro těhotenství nebo mateřství, přesahující dobu podle obdoby zákona o soukromých zaměstnancích, nejde-li o nemoc podle odstavce 1, může být smluvní lékařce udělena další, avšak bezplatná dovolená. Ustanovení druhé věty odstavce 1 platí obdobně.
(4) Dobu zamýšleného přerušení služby pro mateřství je lékařka povinna oznámit alespoň jeden měsíc předem představenému a dohodnout se s ním o přesném datu přerušení výkonu služby se zřetelem na to, aby řádný chod lékařské služby u vojenské správy zůstal zajištěn.
§ 26.
Nástup dovolené.
Dobu dovolené je povinen smluvní lékař oznámit alespoň jeden měsíc předem představenému na jeho všeobecnou výzvu a dohodnout se s ním o přesném datu přerušení výkonu služby se zřetelem na to, aby řádný chod lékařské služby zůstal zajištěn.
§ 27.
Vojenská činná služba.
(1) Po dobu výkonu vojenské činné služby zůstává služební poměr i s případnými peněžitými požitky zachován podle příslušných zákonných ustanovení.
(2) Smluvní lékař je povinen neprodleně hlásit povolání k výkonu vojenské činné služby.
Oddíl 5.
Mimoslužební zaměstnání a výkon soukromé praxe.
§ 28.
Nejsou-li dále pro jednotlivé skupiny stanoveny podmínky přísnější, nesmějí smluvní lékaři kromě služby pro vojenskou správu provozovat žádné zaměstnání, které by jim mohlo překážet v úplném a přesném plnění služebních povinností nebo které by mohlo vzbuzovat domněnku podjatosti ve výkonu služby, nebo které by se mohlo příčit zájmům vojenské správy.
§ 29.
Ministerstvo národní obrany rozhodne o tom, zda vedlejší zaměstnání je slučitelné se zájmy vojenské správy. Svůj souhlas má právo kdykoli odvolat.
§ 30.
Proti rozhodnutí vojenské správy, kterým se prohlašuje určité zaměstnání lékaře za neslučitelné ve smyslu § 28 se službou pro vojenskou správu nebo kterým se odpírá souhlas předpokládaný v § 29, může se lékař bránit stížností k rozhodčí komisi podle části IV.
Oddíl 6.
Přestoupení vyhlášky a pořádkové tresty.
§ 31.
Jestliže se smluvní lékař dopustí porušení povinností, má jeho představený právo udělit mu napomenutí, po případě s výstrahou, nebyla-li mu uložena pokuta podle § 57.
Oddíl 7.
Přeložení služebního poměru.
§ 32.
(1) Překládání lékařů je přípustné v mezích ustanovení § 9, odst. 3. Je-li pro nové služební určení lékaře třeba povolení k výkonu praxe podle § 8 zákona č. 114/1929 Sb. ve znění zákona č. 81/1948 Sb., je rozhodnutí o přeložení podmíněno udělením tohoto povolení.
§ 33.
Zrušení služebního poměru.
(1) Služební poměr podle této vyhlášky skončí samočinně:
a) uplynutím lhůty, byl-li sjednán na určitý čas;
b) smrtí lékaře;
c) odnětím povolení k výkonu lékařské praxe podle § 8 zákona č. 114/1929 Sb. ve znění zákona č. 81/1948 Sb.;
d) ztrátou oprávnění k výkonu lékařské praxe podle jiných předpisů.
(2) Služební poměr může být rozvázán jednou nebo druhou stranou podle obdoby předpisů §§ 31 až 45 zák. č. 154/1934 Sb., o soukromých zaměstnancích.
Ustanovení § 13 dekretu presidenta republiky č. 88/45 Sb. platí i tu.
§ 34.
Důsledky ukončení služebního poměru.
(1) Zrušením služebního poměru pozbývá lékař k vojenské správě všech práv a nároků vyplývajících ze služebního poměru pro sebe i pro své rodinná příslušníky.
(2) Lékař je povinen při skončení služebního poměru řádně odevzdat službu, vrátit služební pomůcky a instrukce, spisy, knihy neb jiné předměty, které mu byly k služební potřebě přiděleny, a splnit všechny peněžní závazky k vojenské správě.
(3) Lékař obývající služební byt je povinen při zrušení služebního poměru odstěhovat se z tohoto bytu dnem zrušení služebního poměru. V případech zvláštního zřetele hodných možno mu povolit k vystěhování odklad na tři měsíce.
ČÁST II.
Ustanovení platová.
§ 35.
Přehled o platovém řádu.
Plat za lékařskou činnost pro osoby, které mají podle zákona nárok na lékařské ošetření k vojenské správě, určuje se zásadně takto:
1. u lékařů skupiny II a III služebním platem za hodinu práce a měsíc a příplatky k tomuto platu;
2. u lékařů skupiny IV pevným měsíčním platem a příplatky k tomuto platu;
3. u lékařů skupiny V a VI podle ustanovení vyhlášky ministerstva sociální péče ze dne 4. prosince 1948, č. 3137, Ú. l. 241 (§ 1, odst. 4 této vyhlášky ministerstva národní obrany).
Oddíl 1.
Lékaři, kteří pracují v zařízeních vojenské správy (skupina II).
§ 36.
(1) Služební platy lékařů skupiny II se skládají:
1. ze základního služného (§ 37);
2. z příplatků k základnímu služnému, a to při splnění podmínek dále v této vyhlášce uvedených, t. j.
a) z kvalifikačního příplatku (§ 38);
b) z funkčního příplatku (§ 39);
c) z risikového příplatku (§ 40);
3. z platů podle §§ 41, 42, 50—53.
(2) Sejdou-li se v osobě jednoho lékaře důvody pro nárok na různé druhy příplatků, dostane lékař všechny druhy těchto příplatků. Jsou-li však u jednoho lékaře dány důvody pro nárok na funkční příplatek různého stupně, dostane lékař jen funkční příplatek vyššího stupně.
(3) Zvyšovat služební platy podle odstavce 1 o jakékoli přídavky nebo příplatky není přípustné; výjimky může povolit ministerstvo národní obrany v dohodě s ministerstvem sociální péče.
§ 37.
Základní služné.
(1) Základní služné se vypočte násobkem mezi průměrným počtem denních pracovních hodin, který se stanoví jako šestina pravidelné týdenní doby, a platem za hodinu práce a měsíc podle odst. 3 v příslušném platovém stupni.
(2) Služební platy podle § 36, odst. 1 mohou být stanoveny i na zlomky denních pracovních hodin.
(3) Plat za hodinu práce a měsíc, t. j. měsíční plat připadající na jednu hodinu počítáno průměrně na den při šestidenním pracovním týdnu, činí:
Platový stupeň:Let služby:Měsíční plat za hodinu práce denně v Kčs:1.1—312002.4—613003.7—1214004.13—1715505.18—2217006.nad 221850
(4) Pro určení služebních let podle odstavce 3 započte se lékaři do postupu na základě předložených dokladů:
a) doba vojenské služby podle zákona ze dne 19. prosince 1934, č. 279 Sb., o započítání vojenské služby v některých služebních poměrech, ve znění zákona č. 131/1946 Sb.;
b) doba strávená po promoci ve zdravotnické službě v jakémkoli postavení nebo lékařské službě;
c) doba účasti v národním boji za osvobození, která se započte podle zásad zákona ze dne 19. prosince 1946, č. 255 Sb., o příslušnících čs. armády v zahraničí a o některých jiných účastnících národního boje za osvobození;
d) doba, po kterou bylo lékaři i mimo případ podle ustanovení písmene c) v době nesvobody znemožněno z důvodů národnostních, politických nebo rasových vykonávat lékařské povolání.
(5) Lékařům zařaděným do platového stupně 1 (1. až 3. služební rok), kteří nemohli pro uzavření českých škol v r. 1939 dokončit vysokoškolská studia v normální době, lze z tohoto důvodu podle obdoby vládního usnesení ze dne 5. listopadu 1946 přiznat zvláštní osobní přídavek až do výše rozdílu mezi základním služným jim příslušejícím a základním služným podle 2. platového stupně (4. až 6. služební rok) podle odst. 3.
(6) Postupové lhůty začínají vždy prvního dne následujícího kalendářního měsíce.
§ 38.
Kvalifikační příplatek.
(1) Kvalifikační příplatek náleží lékařům, kteří zastávají místa, která jsou podmíněna zvláštní kvalifikací předepsanou zákonem nebo právní normou v době, kdy lékař kvalifikace dosáhl.
(2) U odborných a odborných zubních lékařů je kvalifikací ve smyslu této vyhlášky nejkratší doba povinného vzdělání lékaře v ústavech, nemocnicích a na klinikách, nutná k tomu, aby získal oprávnění užívat titulu odborného lékaře. Jestliže lékař splňuje i přísnější kvalifikační podmínky, předepsané pozdější normou vydanou pro dosažení kvalifikace, lze započíst dřívější dobu skutečně absolvovanou, jestliže vyhovuje těmto přísnějším podmínkám.
(3) Kvalifikační příplatek činí 50 Kčs k měsíčnímu hodinovému platu (§ 37, odst. 3), a to za každou hodinu počítanou podle § 37, odst. 1 a 2 a za každý rok doby, započitatelné do kvalifikace podle ustanovení odstavce 2.
§ 39.
Funkční příplatek.
(1) Funkční příplatek je odměnou za výkon funkce (odst. 2) a z poloviny paušalovanou náhradou za práci nad stanovený počet hodin a za práci přes čas (§ 41). Nárok na funkční příplatek má lékař, jemuž byla funkce pravoplatně udělena nebo který byl funkcí pravoplatně pověřen; nárok zaniká odvoláním pověření. Jde-li o pověření zastupováním představeného na určitou dobu, je dán nárok jen na dobu zastupování, trvá-li nejméně 8 neděl.
(2) Funkční příplatek náleží při splněni podmínek §§ 2 a 3 těmto lékařům:
a) vedoucím lékařům ambulatoria,
b) přednostům oddělení ambulatoria.
(3) Funkční příplatek náleží k měsíčnímu hodinovému platu (§ 37), a to za každou hodinu počítanou podle § 37, odst. 1 a 2:
a)vedoucím lékařům ambulatoria:aa)s pěti až devíti odděleními.300 Kčs,bb)s desíti a více odděleními.400 Kčs,b)přednostům oddělení ambulatoria:aa)s pěti nebo méně přidělenými lékaři nebo patnáctí jinými pomocnými silami 250 Kčs,bb)s více než pěti, avšak s deseti nebo méně přidělenými lékaři nebo s příslušným počtem pomocných sil300 Kčs,cc)s více než deseti přidělenými lékaři nebo s příslušným počtem pomocných sil350 Kčs.
Při zjišťování počtu přidělených lékařů nebo pomocných sil počítají se dentisté a zkoušení zubní technici, kteří oprávněně pracují v ústech (u křesla) pro tento účel za lékaře; u jiných pomocných sil se provádí propočet tak, že se tři pomocné sily počítají za jednu sílu lékařskou;
c)lékařům, kteří odpovídají za provoz jednotlivého oddělení ambulatoria, avšak není jim zároveň podřízen pracující lékař150 Kčs.
§ 40.
Risikový příplatek.
(1) Risikový příplatek náleží lékařům, jejichž zdraví je ve zvýšené míře ohroženo tím, že pracují pravidelně denně na odděleních infekčních, plicních, roentgenologických a radiologických, na prosekturách nebo bakteriologických laboratořích, jakož i těm, kteří pracují pravidelně denně v témž rozsahu s roentgenovým přístrojem (vyjma roentgen zubní), radiem nebo toxickým nebo infekčním materiálem.
(2) Příplatek náleží za dobu, po kterou je lékař mimořádnému ohrožení svého zdraví skutečně vydán; u roentgenologů a odborných lékařů plicních pracovní doba mimořádného ohrožení zdraví je totožná s pracovní dobou, která činí nejvýše 6 hodin denně. Je-li u ostatních lékařů doba mimořádného ohrožení kratší než jejich pracovní doba, stanoví dobu rozhodnou pro určení risikového příplatku ministerstvo národní obrany, a to podle průměrné doby ohrožení, počítané obdobně podle § 37, odst. 1 a 2.
(3) Risikový příplatek činí u lékařů pracujících na roentgenologických nebo radiologických odděleních nebo výhradně s roentgenem nebo s radiem, jakož i u lékařů pracujících na plicních odděleních:
za 1. a 2. hodinu.po 450 Kčs měsíčně,za 3. a 4. hodinu.po 550 Kčs měsíčně,za 5. a 6. hodinu.po 650 Kčs měsíčně.
(4) U ostatních lékařů splňujících podmínky odst. 1 činí risikový příplatek 250 Kčs měsíčně za každou hodinu počítanou podle odst. 2, druhá věta.
§ 41.
Plat za práci nad smluvený počet hodin a za práci přes řas.
(1) Lékař má nárok na plat za práci vykonanou nad smluvně stanovený počet služebních hodin, kterou vojenská správa (§ 24, odst. 2) nařídila nebo dodatečně schválila, není-li odměna za ni obsažena ve funkčním příplatku (§ 39). Odměna za tuto práci činí za každou započatou půlhodinu, trvá-li práce alespoň 15 minut, jednu padesátinu měsíčního hodinového platu podle § 37, odst. 3, zvýšeného o příplatky podle §§ 38 a 39, po případě i příplatek podle § 40, jestliže tato práce odpovídá podmínkám v něm stanoveným.
(2) Jestliže pracovní závazek k vojenské správě nebo celkově stanovený závazek k nositelům zdravotní správy i se závazkem k vojenské správě činí alespoň 48 hodin týdně, zvyšuje se sazba uvedená v odstavci 1 za každou půlhodinu práce vykonanou nad uvedenou výměru o 25%.
(3) Odměna podle odstavce 1 se zvyšuje při práci noční (v době od 22 hodin do 5 hod.) a při práci ve dnech pracovního klidu (bez rozdílu, zda jde o práci denní či noční) o 50% základní sazby.
§ 42.
Plat za návštěvy a služební cesty.
(1) Při návštěvách a služebních cestách konaných ve stanovené služební době vozem, který neopatřila vojenská správa, dostane lékař jen náhradu dopravních výdajů sazbou podle § 49.
(2) Při návštěvách konaných mimo služební dobu dostane lékař plat podle ustanovení § 41. Koná-li lékař tyto návštěvy vozem, který neopatřila vojenská správa, dostane kromě toho ještě náhradu dopravních výdajů sazbou podle § 49.
(3) Při služebních cestách náleží lékaři náhrada cestovních výdajů (jízdné, dieta, nocležné) podle obecných předpisů o náhradě cestovních výdajů.
(4) Je-li lékař služebně povinen dojíždět ze svého trvalého působiště do zařízení vojenské správy v jiné obci, má nárok na náhradu dopravních výdajů, které skutečně vznikly, jakož i na plat za ztrátu času, a to obdobně podle ustanovení odst. 1 a 2.
Oddíl 2.
Lékaři pracující u vojenských útvarů.
§ 43.
Pro určení služebních platů lékařů skupiny III platí ustanovení §§ 37, 41, 42, 49, 50—53.
Oddíl 3.
Lékaři ústavní služby.
§ 44.
(1) Služební platy ústavních lékařů (skupina IV) se skládají ze základního měsíčního služného a z příplatků podle ustanovení uvedených dále v §§ 45 a 46.
(2) Pro určení platového stupně k zjištění fiktivního dne počátku služby a pro platové postupy platí obdobně předpisy § 37, odst. 4—6.
(3) Jsou-li lékaři poskytovány také naturální požitky, provede se odpočet z platu ve výši stanovené směrnicemi ministerstva národní obrany, vydanými po slyšení jednotné odborové organisace.
(4) Ustanovení § 30, odst. 3 platí obdobně.
§ 45.
Řídicí primáři, primáři a vedoucí lékaři.
(1) Základní služné řídících primářů, primářů a vedoucích lékařů činí měsíčně:
do 3let služby v postavení řídícího primáře, primáře nebo vedoucího lékaře8.000 Kčs,od 3do 5 let téže služby9.000 Kčs,od 6do 10 let téže služby10.000 Kčs,od 11do 15 let téže služby11.000 Kčs,nad 15let téže služby.12.000 Kčs.
(2) Kromě základního služného dostanou lékaři vyjmenovaní v odstavci 1 funkční příplatek; funkční příplatek je odměnou za výkon funkce (samostatné a odpovědné vedení ústavu nebo oddělení) a z poloviny paušalovanou náhradou za práci nad stanovený počet hodin a za práci přes čas. Funkční příplatek se přiznává u řídících primářů a vedoucích lékařů podle počtu lůžek v ústavu, ú primářů podle počtu lůžek v oddělení, za které odpovídají, a to takto:
Na chirurgických a porodnických odděleních nemocnícNa interních odděleních nemocnicV ústavech pro choroby plicníV lázníchV ozdravovnáchFunkční příplatekKčspři počtu lůžek do507510015020012507511015022530017501001502003004002250nad tento počet lůžek alespoň2500
Funkční příplatek může ministerstvo národní obrany zvýšit až o 50% u lékařů podle odstavce 1, jestliže jejich pracovní doba činí méně než 48 hodin týdně a jestliže jim nebyl povolen výkon soukromé praxe; funkční příplatek nesmí však měsíčně činit více než 5000 Kčs úhrnem,
(3) Dále mají lékaři, kteří získali titul odborného lékaře:
a) nárok na kvalifikační příplatek ve výši 300 Kčs měsíčně za každý rok nejkratší skutečně absolvované doby povinného vzdělání lékaře v ústavech, nemocnicích a na klinikách, nutného k získání titulu odborného lékaře (vládni nařízení ze dne 1. března 1932, č. 39 Sb., ve znění vyhlášky č. 102/1946 Sb; ustanovení § 38, odst. 2, věty druhé této vyhlášky platí obdobně;
b) nárok na další zvláštní příplatek (operatérský) ve výši 1200 Kčs měsíčně mají lékaři, kteří praují na chirurgických nebo porodnických odděleních ústavů, a to za skutečně vykonanou práci na sále, při čemž plat nad stanovený počet pracovních hodin (odstavec 6) je do výše 600 Kčs do této částky zahrnut.
(4) Lékařům, kteří jsou zaměstnáni v prostředí mimořádně ohrožujícím zdraví způsobem uvedeným v § 40, odst. 1 a 2, náleží risikový příplatek:
a) pracují-li v léčebných ústavech pro léčení tbc, v pevné měsíční částce 800 Kčs jako příplatek infekční a v pevné měsíční částce 500 Kčs jako příplatek za ohrožení zdraví při práci s roentgenem,
b) pracují-li v ústavech pro léčení nemocí vnitřních, v pevné měsíční částce 500 Kčs jako příplatek za ohrožení zdraví při práci 3 roentgenem;
c) pracují-li jinak s roentgenem alespoň jednu hodinu denně, v pevné měsíční částce 300 Kčs, když jde o lékaře, kteří nespadají pod ustanovení písmene a) a b).
(5) Služební platy podle předchozích odstavců jsou stanoveny pro čtyřicetihodinovou týdenní pracovní dobu. Kdyby služební smlouvou, zejména u vedoucích lékařů, byla stanovena pracovní doba lékaře odchylně, je třeba poměrně upravit služební platy.
(6) Plat za práci nad stanovený počet hodin, která byla vojenskou správou nařízena nebo schválena a není obsažena v paušální náhradě podle odstavce 2 nebo 3, písm. b), činí 1/170 základního měsíčního služného podle odstavce 1 se všemi příplatky, odpovídání tato práce podmínkám pro ně stanoveným. Ustanovení § 41, odst. 3 o platu za práci přes čas a ustanovení § 41, odst. 3 o platu za práci noční a nedělní platí obdobně.
§ 46.
Asistenti a sekundáři.
(1) Základní služné asistentům a sekundářům činí měsíčně:
v 1. roce služby4250Kčs,v 2. roce služby4500Kčs,v 3. roce služby4750Kčs,v 4. až 6 roce služby5500Kčs,v 7. až 9. roce služby6000Kčs,v 10. až 12. roce služby6500Kčs,v 13. až 15. roce služby6750Kčs,v 16. až 18. roce služby7000Kčs,nad 18. rok služby7250Kčs,
Léta služby se počítají obdobně podle § 37, odst. 4. V základním služném je zahrnuta mimořádná odměna 1500 Kčs měsíčně z titulu mimořádné pracovní odpovědnosti ústavním lékařům (podle obdoby vládního usnesení ze dne 29. června 1948 o mimořádných odměnách zdravotnického personálu).
(2) K základnímu služnému náleží lékařům uvedeným v odstavci 1 mimořádné příplatky:
a) 300 Kčs měsíčně podle obdoby vládního usnesení ze dna 29. června 1948 z titulu zvýšeného pracovního výkonu lékařům, kteří splňují pracovní normy stanovené v článku I, písm. B cit. vládního usnesení;
b) lékařům, kteří konají dvanáctihodinové pohotovostní služby (noční, nedělní nebo sváteční), pevnou částkou stanovenou za jednu pohotovostní službu, a to:
aa)na odděleních chirurgických nebo porodnických100 Kčs,bb)na odděleních pro léčení nemocí vnitřních75 Kčs,cc)v ústavech pro dlouhodobou léčbu (pro léčení tbc.)50 Kčs.
(3) Asistentům, kteří zastupují svého představeného déle než 8 neděl, náleží funkční příplatek ve výši, na kterou má nárok tento představený.
(4) Asistentům [§ 4, odst. 2, písm. d) náleží kvalifikační příplatek ve výši stanovené § 45, odst. 3, písm. a)]. Kvalifikační příplatek podle § 45, odst. 3, písm. b), t. j. další příplatek (operatérský) náleží asistentům a sekundářům za podmínek tam uvedených, avšak jen částkou 500 Kčs.
(5) Lékaři, kteří jsou zaměstnáni v prostředí mimořádně ohrožujícím zdraví, náleží risikový příplatek za podmínek a ve výši podle § 45, odst. 4 obdobně.
(6) Mimořádné odměny uvedené v odst. 1 a 2 pokládají se podle obdoby vládního usnesení ze dne 29. června 1948, článek II, z polovice za náhradu služebních výdajů.
(7) Služební platy podle předchozích odstavců jsou stanoveny zásadně pro pracovní dobu 48 hodin týdně, nebude-li pro ústavní lékaře všebecně stanovena jiná pracovní doba. Bude-li výjimečně služební smlouvou určena kratší pracovní doba, je třeba upravit přiměřeně i výši služebních platů.
(8) Asistentům a sekundářům, zařaděným do 1. až 3. roku služby, kteří po uzavření českých vysokých škol v roce 1939 nemohli dokončit vysokoškolská studia v normální době, lze z toho důvodu podle obdoby vládního usnesení z 5. listopadu 1946 přiznat zvláštní osobní příplatek až do výše rozdílu mezi základním služným jim příslušejícím a základním služným pro 4. služební rok podle odstavce 1.
Oddíl 4.
Platy praktických a odborných lékařů pracujících ve vlastních ordinacích.
§ 47.
(1) Pro platy ošetřujících lékařů, kteří působí ve vlastních ordinacích (§ 5), platí až do další úpravy vyhláška ministerstva sociální péče ze dne 4. prosince 1948, č. 3137 Ú. l. č. 241 (§ 1, odst. 4 této vyhlášky ministerstva národní obrany).
(2) Jsou-li podle uvedené vyhlášky ministerstva sociální péče v základním platu zahrnuty i administrativní a posudkové úkony vyplývající ze zákona o národním pojištění, z léčebného řádu, z uvedené vyhlášky a z předpisů na jejich základě vydaných, rozumějí se těmito administrativními a posudkovými úkony i ty, které vyplývají ze zákona o vojenské nemocenské péči, vojenského nemocenského řádu, této vyhlášky a předpisů na jejich základě vydaných.
(3) Náhrada cestovních výdajů (§ 84 vyhl. min. soc. péče č. 3137) nenáleží lékaři, jestliže vojenská správa poskytla po dohodě s lékařem povoz sama.
Oddíl 5.
První pomoc.
§ 48.
(1) Nepříslušnému lékaři (ať praktickému nebo odbornému), který poskytl první pomoc a odkázal oprávněnou osobu ihned k lékaři příslušnému, náleží jen plat za první pomoc.
(2) Sazba plate podle odstavce 1 činí polovinu příslušné sazby platu za případ ošetřování podle vyhlášky min. soc. péče ze dne 4. prosince 1948, č. 3137 Ú. l. č. 241.
Oddíl 6.
§ 49.
Náhrada dopravních výdajů.
(1) Náhrada dopravních výdajů náleží smluvnímu lékaři (skupina II, III a IV) při návštěvě, při níž lékař musí k nemocnému vykonati cestu delší než 1½ km; při vzdálenostech větších náleží lékaři náhrada za cestu tam i zpět, a to ve výši 5 Kčs za 1 km vzdálenosti.
(2) Tato vzdálenost se počítá:
a) při návštěvě přespolní od středu obce působiště lékařova do středu obce bydliště nebo pobytu nemocného,
b) při návštěvách v téže obci od bytu lékaře k bytu nemocného.
(3) Náhradu dopravních výdajů nelze účtovat v obcích majících více než 5000 obyvatel.
(4) Náhrada dopravních výdajů nenáleží v tom případě, když vojenská správa poskytla po dohodě s lékařem povoz sama, nebo když lékař vykonal cestu nájemním autem. V tomto případě náleží lékaři náhrada plnou částkou účtu majitele povozu, upravenou podle úředně stanoveného tarifu.
(5) Má-li lékař vůz schopný provozu, je povinen ho použít, leč by povoz opatřila vojenská správa.
(6) Jestliže lékař vykonal cestu jinak než povozem, náleží náhrada ve výši, která by náležela, kdyby použil vlastního povozu.
Oddíl 7.
Nároky v době dovolené, nemoci, mateřství a výkonu vojenské činné služby.
§ 50.
Dovolená.
(1) Lékaři, kteří jsou ve smluvním poměru k vojenské správě (§ 2), mají nárok na placenou dovolenou na zotavenou.
(2) Podmínky nároku a výměra dovolené se řídí zákonnými předpisy.
(3) Dovolená se prodlužuje těm lékařům, kteří splní podmínky vyhlášky ministerstva sociální péče ze dne 3. června 1947, č. 577 Ú. l. I.
(4) Výše platů připadajících na dobu dovolené se určí podílem ze započitatelného příjmu podle § 54.
§ 51.
Nemoc.
(1) Nemůže-li lékař konat práce pro nemoc nebo pro úraz, které si nezpůsobil ani úmyslně ani nedbalostí, podrží právo na plat (§ 54) až do 6 neděl.
(2) Tato doba se prodlužuje u smluvního lékaře, jehož smluvní poměr k vojenské správě, třeba v různých, postaveních (skupinách), v den onemocnění trval nepřetržitě už 10 let, o 14 dnů a za každých následujících 5 let o jeden týden.
§ 52.
Mateřství.
Nároky podle § 25, odst. 3 náležejí lékařkám při porodu, jestliže byly u vojenské správy nepřetržitě zaměstnány alespoň dvě léta.
§ 53.
Výkon vojenské činné služby.
Při nástupu vojenské presenční služby nebo vojenského výcviku mají smluvní lékaři nárok na služební platy podle všeobecných zákonných předpisů.
§ 54.
Rozsah nároků na služební platy.
(1) Platy v době dovolené, nemoci, mateřství a výkonu vojenské služby se poskytují v rozsahu ustanovení §§ 50—53 a stanoví se na podkladě započítatelného příjmu.
(2) Započítatelným příjmem u lékařů skupiny II až IV je zakladní služné i s příplatky.
Oddíl 8.
Národní nemocenské a důchodové pojištění lékařů.
§ 55.
Smluvní lékaři skupiny II až IV podléhají pojištění nemocenskému a důchodovému podle zákona ze dne 15. dubna 1948, č. 99 Sb., o národním pojištění, a to jako zaměstnanci (§ 3 zákona).
ČÁST III.
Účtování a kontrola, smluvní pokuta.
Oddíl I.
§ 56.
Předkládání účtů.
(1) Lékaři skupiny II až IV předkládají vyúčtování jen za případnou práci nad stanovený počet hodin a za práci přes čas nebo za vykonané návštěvy a služební cesty. Vyúčtování se provádí podle směrnic, které vydá ministerstvo národní obrany po slyšení jednotné odborové organisace.
(2) Lékaři skupiny V a VI působící pro účely vojenské nemocenské péče ve vlastních ordinacích podle § 1, odst. 3 této vyhlášky, předkládají vyúčtování podle pokynů Ústřední národní pojišťovny.
Oddíl II.
§ 57.
Smluvní pokuta.
(1) Smluvní lékaři se podrobují služební smlouvou ustanovením o smluvní pokutě podle předpisů odstavců 2 až 4.
(2) Smluvní pokutu může vojenská správa po dohodě s jednotnou odborovou organisací bez újmy případných jiných opatření uložit:
a) požádal-li lékař, po případě dal-li si lékař poskytnout od třetích osob odměnu za úkony, které mají být provedeny na účet vojenské správy;
b) dopustil-li se lékař přes napomenutí opětovně porušení povinností uložených léčebným řádem, všeobecnými směrnicemi a pokyny vydanými vojenskou správou k jejich provádění.
(3) Smluvní pokuta může činit až desateronásobek částek, které lékař neprávem vyúčtoval nebo přijal podle odstavce 2, písm. a); v případech pod písm. b) může tato částka činit nejvýše 10.000 Kčs.
(4) Proti uložení smluvní pokuty může se lékař bránit stížností k rozhodčí komisi podle části IV této vyhlášky.
ČÁST IV.
Rozhodčí řízení.
§ 58.
Řízení a sídlo rozhodčí komise.
Spory vzniklé ze smluv uzavřených na podkladě této vyhlášky, které nebyly urovnány dohodou mezi vojenskou správou a lékařem, rozhoduje, vyjma případy uvedené v § 60, odst. 1, „rozhodčí komise“ sídlem v Praze.
§ 59.
Složení rozhodčí komise.
(1) Rozhodčí komise se skládá z předsedy, z jeho náměstka a z 12 členů.
(2) Předsedu a jeho náměstka jmenuje na pět let z osob s právnickým vzděláním ministr národní obrany v dohodě s ministry sociální péče a zdravotnictví. Je-li předsedou Čech, je jeho náměstkem Slovák a naopak.
(3) Jednu skupinu o šesti přísedících jmenuje ministerstvo národní obrany, druhou skupinu rovněž o šesti přísedících jednotná odborová organisace; v každé skupině třeba jmenovat čtyři Čechy a dva Slováky, a to z poloviny lékaře. Ostatní přísedící je třeba navrhovat z osob znalých předpisů o vojenské nemocenské péči a zdravotnické službě. Jmenování platí na pět let.
(4) Předseda (jeho náměstek) i přísedící jsou ve výkonu své funkce v mezích předpisů této vyhlášky nezávislí. Při svém rozhodování se řídí platnými předpisy a svým nejlepším vědomím a svědomím.
§ 60.
Výjimky z příslušnosti rozhodčí komise.
(1) Působnost rozhodčí komise se nevztahuje:
a) na případy, v kterých úřad udělující povolení k výkonu lékařské praxe ukládá lékaři podle § 35 zákona, aby vstoupil do smluvního poměru k vojenské správě;
b) na případy sporů nevyplývajících ze smlouvy uzavřené podle této vyhlášky; na tyto případy se vztahují obecně platná ustanovení.
(2) Příslušností rozhodčí komise je vyloučena příslušnost občanských soudů.
§ 61.
Zahájení řízení.
(1) Řízení se zahajuje podáním stížnosti u podacího místa (§ 72); stížnost je třeba podat ve dvou stejnopisech a má obsahovat stížnostní důvody, označení průvodních prostředků, konečný návrh a podpis stěžující si strany (jejího zmocněnce). Stejnopis stížnosti postoupí předseda rozhodčí komise (jeho náměstek) straně, proti níž stížnost směřuje.
(2) Stížnost může podat:
a) vojenská správa,
b) lékař, a to je-li členem jednotné odborové organisace, jen s jejím svolením,
(3) Souhlas podle odstavce 2 musí být dán písemně; nebyl-li souhlas udělen do 15 dnů od podání žádosti o jeho udělení, předpokládá se, že byl udělen. Doklad o udělení souhlasu může být předložen také dodatečně po podání stížnosti, zejména je-li nebezpečí zmeškání lhůty podle § 62. Prohlášení o tom, že lékař není členem jednotné odborové organisace, musí být uvedeno ve stížnosti.
(4) Stěžující si strana je povinna ocenit hodnotu sporu peněžitou částkou. Neučiní-li tak, má se za to, že hodnota sporu nepřesahuje 15.000 Kčs.
§ 62.
Lhůta k podání stížnosti.
Stížnost k rozhodčí komisi musí být podána nejdéle v těchto lhůtách:
1. nároky na platy, náhrady výdajů nebo jiné peněžité částky mohou být kromě případů uvedených pod č. 2 uplatňovány, nejsou-li podle obecných právních předpisů promlčeny;
2. ve věcech týkajících se rozvázání smluvního poměru musí stranu podat stížnost do šesti měsíců ode dne, kdy byla o rozvázání smluvního poměru uvědoměna;
3. ve sporech o stížnosti na uložení smluvní pokuty podle § 57 do 60 dnů ode dne, kdy bylo lékaři rozhodnutí o pokutě doručeno;
4. v ostatních sporech do 60 dnů ode dne, kdy se strana dozvěděla o skutečnostech spor zakládajících.
§ 63.
Obsazení rozhodčí komise.
(1) Komise projednává stížnosti a rozhoduje o nich buď předsedou (jeho náměstkem) jako samosoudcem, nebo v pětičlenném senátě.
(2) Předseda (jeho náměstek) rozhoduje jako samosoudce:
a) v případech uvedených v § 65, odst. 1 až 3,
b) v případech uvedených v § 66,
c) ve sporech, v nichž uplatněný nárok nepřesahuje 15.000 Kčs, leč by šlo o rozvázání smluvního poměru nebo o případy uvedené v odstavci 3 a 4.
(3) V ostatních případech rozhoduje senát, který rozhoduje i v případech uvedených v odstavci 2, písm. c), navrhla-li to stěžující si strana ve stížnosti nebo strana, proti níž stížnost směřuje, do týdne po tom, co jí byl postoupen stejnopis stížnosti.
(4) V případech, kdy předseda (jeho náměstek) rozhodl podle odstavce 2 jako samosoudce, jakož i proti usnesením spor řídícím mají obě strany právo podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení těchto usnesení. O tomto odvolání rozhoduje komise v senátě, jemuž předsedá náměstek, vydal-li napadené rozhodnutí předseda, a naopak.
§ 64.
Složení senátu.
(1) V případech uvedených v § 68, odst. 3 a 4 jedná a rozhoduje komise v pětičlenném senátě, složeném z předsedy, jeho náměstka a čtyř přísedících, po dvou z každé skupiny, při čemž z přísedících za každou skupinu musí být alespoň jeden lékař.
(2) Přísedící pro jednotlivé případy určí předseda (jeho náměstek) vylosováním; při tom je třeba určit vylosováním zároveň jejich náhradníky. O vylosování pořídí předseda zápis. Při losování senátu je třeba dbát toho, aby ve sporech, v nichž je jednou ze stran lékař působící v zemích českých, byli přísedícími Češi, a ve sporech, v nichž je jednou ze stran lékař působící na Slovensku, aby byli přísedícími Slováci.
(3) přísedící jsou povinni účastnit se jednání. Nemohou-li tak ze závažných důvodů učinit, oznámí to včas předsedovi senátu, jenž povolá náhradníka vylosovaného za příslušnou skupinu. Předseda oznámí novému přísedícímu dosavadní průběh jednání, aniž je třeba provádět celé řízení znovu.
(4) Na přísedících, kteří se nedostavili, aniž svou nepřítomnost náležitě odůvodnili, mohou se strany domáhat náhrady škody, způsobené průtahem řízení u řádného soudu podle obecných předpisů.
§ 65.
Přezkoumání stížnosti.
(1) Předseda rozhodčí komise (jeho náměstek) přezkoumá stížnost a zjistí, zda má formální náležitostí uvedené v § 61, odst. 1 nebo 2. písm. b), zda rozhodčí komise je podle § 60 příslušná k rozhodnutí ve sporu a zda stížnost byla podle § 62 podána včas.
(2) Zjistí-li předseda (jeho náměstek) formální vady stížnosti, vrátí ji stěžující si straně k doplnění s přiměřenou lhůtou; po jejím bezvýsledném uplynutí se stížnost pokládá za nepodanou.
(3) Zjistí-li předseda (jeho náměstek) nepříslušnost komise nebo opožděné podání stížnosti, odmítne ji usnesením.
(4) Strana stěžující si je oprávněna odporovat odmítavému usnesení odvoláním podaným do 15 dnů ode dne, kdy jí bylo doručeno. O odvolání rozhoduje komise v senátě, jemuž předsedá náměstek, vydal-li napadené usnesení předseda, a naopak.
§ 66.
Složení jistoty.
Předseda rozhodčí komise (jeho náměstek) může uložit po zahájení řízení stranám složení jistoty na útraty řízení usnesením, kterému lze odporovat obdobně podle ustanovení § 65, odst. 4.
§ 67.
Jednání komise.
(1) O jednání se vede zápis obsahující stručně průběh řízení a výrok komise. Zápis podpisuje předseda (jeho náměstek), a rozhoduje-li senát, též všichni přísedící.
(2) Řízení před rozhodčí komisí účastní se strany samy; mohou se dát zastupovat zmocněncem, jímž může být každá svéprávná osoba kromě pokoutníků. Komise může však také uložit lékaři zastoupenému zmocněncem, aby se dostavil osobně.
(3) Není-li v této vyhlášce stanoveno jinak, platí pro řízení před rozhodčí komisí podpůrně ustanovení §§ 586 až 594 civilního řádu soudního o rozhodčím řízení, na Slovensku pak obdobně ustanovení občanského sporového poriadku.
(4) Řízení rozhodčí komise je neveřejné.
(5) Ministerstvo národní obrany může v dohodě s jednotnou odborovou organisací vydat jednací řád rozhodčí komise.
§ 68.
Výrok komise.
(1) Rozhodčí komise rozhoduje ve věci samé v mezích návrhů stran nálezem; ve věcech uvedených v §§ 65, 66 a o věcech naskýtajících se v postupu řízení rozhoduje usnesením.
(2) Výrok komise v případech uvedených v § 63, odst. 3 se děje prostou většinou. Přísedící hlasují podle stáří, nejmladším počínaje, předseda senátu naposled; hlasování se nelze zdržet.
(3) Ve výroku třeba upravit též otázku útrat řízení s přihlédnutím k §§ 71 a 72; tyto útraty je třeba rozdělit vhodně a účelně, po případě uložit je plně straně, která podlehla. Skončí-li spor smírem stran, je třeba do něho pojmout i dohoda o nákladech na spor.
(4) Nálezy rozhodčí komise mají mezi stranami účinek pravoplatného soudního rozsudku. Žaloba na neúčinnost nálezu rozhodčí komise je přípustná jen v případech uvedených v § 595 c. ř. s. a platí pro ni obdobně §§ 596 a 597 c. ř. s., na Slovensku pak obdobně ustanovení občianského sporového poriadku.
(5) Písemný nález podepsaný předsedou (jeho náměstkem) se zašle oběma stranám na návratku. Na žádost strany potvrdí rozhodčí komise (všichni členové senáte) na nálezu právní moc a vykonatelnost nálezu.
§ 69.
Navrácení v předešlý stav.
(1) O navrácení v předešlý stav při promeškání lhůty může strana žádat u rozhodčí komise podle §§ 148 až 154 c. ř. s., na Slovensku pak podle obdobných ustanovení občianského poriadku sporového; tyto předpisy platí přiměřeně, není-li stanoveno jinak.
(2) Žádost o navrácení v předešlý stav musí být podána do 30 dnů po tom, co pominula překážka způsobivší zmeškání. Tato lhůta nemůže být prodloužena.
(3) Útraty vzniklé rozhodováním o žádostí o navrácení v předešlý stav hradí strana, která žádost podala.
§ 70.
Obnova řízení.
(1) O obnovu řízení může strana žádat u rozhodčí komise z důvodů a ve lhůtě podle §§ 530, 531 a 534 c. r. s., na Slovensku pak podle obdobných ustanovení občianského sporového poriadku; tyto předpisy platí přiměřeně.
(2) Útraty vzniklé rozhodováním o žádosti o obnovu hradí strana, která žádost podala.
§ 71.
Zmaření rozhodčího řízení.
(1) Řízení komise se pokládá za zmařeno:
a) nerozhodne-li předseda (jeho náměstek) v případech uvedených v § 63, odst. 2 spornou věc do 12 neděl ode dne podání stížnosti nebo nesvolá-li v případech uvedených v § 63, odst. 2 a 4 v téže lhůtě senát, nebo
b) nebyla-li sporná věc, mimo případ zpětvzetí stížnosti a smíru, skončena výrokem do 12 měsíců od podání stížností, leč by strany dohodou tuto lhůtu prodloužily.
(2) Bylo-li rozhodčí řízení zmařeno, je stěžující si strana oprávněna uplatňovat svůj nárok pořadem práva.
§ 72.
Podací místo a úhrada potřeb rozhodčí komise.
(1) Podacím místem pro rozhodčí komisi podle § 61 je podatelna ministerstva národní obrany; v ní se spisy rozhodčí komise vedou odděleně.
(2) Věcné potřeby rozhodčí komise dodá a kancelářské práce obstará ministerstvo národní obrany; to zajistí též potřebné místnosti.
(3) Byla-li výrokem rozhodčí komise uložena lékaři celá náhrada nákladů na řízení, třeba počítat náhradu výdajů uvedených v odstavci 2 na každý případ pevnou částkou 500 Kčs se zvýšením o 250 Kčs za každé druhé a další jednání. Vedle náhrady výdajů lze uložit náklady na svědečné a znalečné, jestliže vznikly.
§ 73.
Náhrada osobních výdajů.
(1) Předseda rozhodčí komise (jeho náměstek) dostane za každý projednaný případ odměnu 750 Kčs.
(2) Funkce přísedících je čestná. Přísedící mají nárok na náhradu hotových výdajů a na náhradu za ztrátu času a ušlý výdělek podle směrnic vydaných ministerstvem národní obrany.
(3) Odměny a náhrady podle odstavce 1 a 2 platí vojenská správa.
ČÁST V.
Závěrečná a přechodná ustanovení.
§ 74.
(1) Dnem účinnosti vyhlášky a v rozsahu její účinnosti pozbývají platnosti všechny dosavadní smlouvy s občanskými smluvními lékaři vojenské správy.
(2) Velitelství uvedená v § 17, odst. 1 sjednají s dosavadními civilními smluvními lékaři novou služební smlouvu podle této vyhlášky a vydají jim potvrzení podle § 17, odst. 3.
§ 75.
Výklad vyhlášky.
Vyhlášku vykládat náleží ministru národní obrany v dohodě s ministry sociální péče a zdravotnictví.
§ 76.
Účinnost.
Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1. dubna 1949.
V Praze, 31. března 1949.

Ministr národní obrany:
arm. gen. Ludvík Svoboda v. r.

*) t. č. nepřicházejí u vojenské správy v úvahu.