350/1921 Sb.
Nařízení vlády republiky Československé, jímž se uvádí v platnost hospodářská dohoda mezi vládami československou a německou, jakož i úmluva o provádění čl. 297. mírové smlouvy Versailleské.

350.
Nařízení vlády republiky Československé
ze dne 9. září 1921,
jímž se uvádí v platnost hospodářská dohoda mezi vládami československou a německou, jakož i úmluva o provádění čl. 297. mírové smlouvy Versailleské.

§ 1.
Na základě zákona ze dne 25. listopadu 1919, čís. 637 Sb. z. a n., uvádí se zatímně v platnost v příloze připojená hospodářská dohoda mezi vládami československou a německou, podepsaná v Praze dne 29. června 1920, a v příloze připojená úmluva z téhož dne o provádění čl. 297. mírové smlouvy Versailleské.
§ 2.
Nařízení toto nabývá účinnosti dnem vyhlášení.
§ 3.
Provedení ukládá se ministru věcí zahraničních, ministru pověřenému správou úřadu pro zahraniční obchod, ministru obchodu, průmyslu a živností a ministru financí v dohodě s ostatními zúčastněnými ministry.

Černý v. r.,
též za ministra Dra Beneše.
Dr. Popelka v. r.
Dr. Burger v. r.
Dr. Gruber v. r.,
též za ministra Hanačíka.
Dr. Kovařík v. r.,
též za ministra Dra Hotowtze.
Dr. Šusta v. r.
Dr. Mičura v. r.
Dr. Fatka v. r.
Dr. Brdlík v. r.
Dr. Procházka v. r.
Dr. Fajnor v. r.


Hospodářská dohoda mezi vládami československou a německou.
Vláda republiky Československé a vláda říše Německé, snažíce se dáti vzájemným hospodářským vztahům urovnaný právní základ, dohodly se v těchto bodech:
Článek I.
Průvoz zboží všeho druhu a osob z území jednoho státu územím státu druhého, jakož i doprava zboží a osob z Německa do Československa a obráceně nebudou příště podrobeny omezením kromě těch, jež vyplynou jako technicky nutná opatření ze všeobecného stavu dopravního.
Podrobnější ustanovení o tom, jakož i o ostatních otázkách železniční dopravy jsou obsažena v příloze A této úmluvy.
Výjimka ze zásady uvedené v prvním odstavci připouští se u zboží, jež je v jednom z obou států předmětem státního monopolu. Obě vlády vyhrazují si později podrobněji se dohodnouti o postupu při průvozu tohoto zboží. Až do té doby nebude na dosavadní praxi nic měněno.
Článek II.
Pokud trvá přechodné hospodářství, jehož je třeba, aby překonány byly hospodářské následky války, budou platiti dosavadní omezení dovozu a vývozu, avšak přes to bude zásadně snahou každé strany působiti k tomu, aby podle hospodářské situace byla tato omezení zrušována. Pro tuto dobu budou platiti pro vzájemný obchod zbožím tato pravidla:
a) Obě strany sestaví a co nejdříve si vymění seznamy volného zboží, jehož dovoz a vývoz zásadně nemá býti podroben nijakému omezení. Každé straně jest ponecháno na vůli, aby zavedla pro zboží, obsažené v seznamu volného zboží, povinnost přihlášky, neb tam, kde již jest, aby ji ponechala v nynější podobě. Seznamy volného zboží mohou býti změněny podle potřeby. Tyto změny, pokud se jimi obmezí seznam volného zboží, nebudou platiti pro zboží, jež v den vyhlášení bylo již odevzdáno k dopravě.
Všecky změny buďtež druhé straně co nejrychleji oznámeny.
b) Zboží, jež není uvedeno v seznamu volného zboží, podrobeno jest na obou stranách povolovacímu řízení. Obě strany se zavazují, že vzájemně ulehčí udílení dovozních a vývozních’ povolení pro zboží, které jest vyjmenováno jako zvláště důležité pro hospodářský život druhé strany v přílohách B a C, tvořících nedílnou část tohoto ujednání. Tyto přílohy mohou býti podle potřeby měněny v obapolné shodě.
Obě strany se shodují v tom, že při vývozu zboží, pokud jest vytčeno v příloze B, budou se obě vlády zásadně říditi tímto hlediskem: bude-li uhrazena tuzemská potřeba, bude zásadně vyhovováno návrhům na vývozní povolení, která jsou přiměřena úhradě potřeby žádajícího státu. Okolnost, že vyváží se ono zboží do třetích států, platiž pravidelně za oporu pro mínění, že domácí potřeba může býti považována za uhrazenu v náležitém rozsahu.
Zvláště pokud jde o potřebu anilinových barev v Československé republice, prohlašuje německá vláda ochotu, že se zasadí u tohoto německého průmyslu, aby v dodávce pro nejnutnější potřebu československého průmyslu co nejvíce vyhověl jak co do množství, tak i co do dodávacích podmínek; vláda nebude překážeti vývozu onoho zboží, jež je německý průmysl ochoten dodati průmyslu československému.
c) Obě vlády jsou ochotny zaručiti vývozním povolením, která budou příště udělena podle platných předpisů, pro dobu jejich platnosti úplnou účinnost, i kdyby vývozní předpisy dodatečně byly změněny.
Povolení může býti odvoláno:
1. Pokud budou ohroženy naléhavé veřejné zájmy,
2. pokud ho bylo dosaženo na základě nesprávných údajů nebo nepoctivým způsobem.
Jestliže vývozní povolení byla udělena dříve, než byly zavedeny vývozní dávky (v to zahrnujíc zvýšený manipulační poplatek), neb dříve, než budou zvýšeny trvající vývozní dávky (v to zahrnujíc zvýšený manipulační poplatek), platí zmíněné povolení beze zření na nová ustanovení ještě šest neděl od okamžiku, kdy nabyla účinnosti. Po tomto okamžiku vývozní povolení platí jen ještě tehdy, když bez újmy zvláštních ustanovení a se zřetelem na zvláštní okolnosti v jednotlivých případech se zaplatí dodatečně dávka, resp. rozdíl mezi starou a novou dávkou za hodnotu zboží, které až do tohoto okamžiku nebylo ještě vyvezeno.
Pro prodloužená vývozní povolení a pro ona, jež nahradí již prošlá, jest rozhodný den vyhotovení vývozního povolení, resp. prvního vývozního povolení.
Vývozní povolení, která budou udělena a jichž nebude moci býti včas použito z důvodů, které, jak se prokáže, nebyly zaviněny stranou, budou prodloužena, resp. obnovena, budou-li tu ještě podmínky, za nichž byla udělena. Prodloužení, resp. obnovení nebude odepřeno z důvodu, že byly snad zatím nově zavedeny jiné vývozní předpisy.
Pokud jde o žádosti o prodloužení, resp. obnovení vývozních povolení, které byly podány na základě starých uzávěrek, odporujících nově platným vývozním předpisům, slibují obě strany, že je budou blahovolně zkoumati. V tomto případě zavazují se obě vlády, že u příslušných povolujících úřadů zasadí se všemi prostředky o to, aby tyto případy byly příznivě vyřízeny.
Článek III.
Pokud pro udělení vývozního povolení jest rozhodná cena vývozního zboží, nemají zpravidla cenová ustanovení, resp. nová cenová ustanovení žádného vlivu na ony smlouvy, které byly uzavřeny před vydáním těchto cenových ustanovení, resp. nových cenových ustanovení, bylo-li při uzavření smluv učiněno zadost tehdy platným ustanovením cenovým, a buď
a) kupec již částečně splatil nebo
b) dodavatel plnil podle smlouvy nebo
c) kupec již povolil náležité zvýšení ceny.
Výjimky z těchto zásadních ustanovení mohou nastati tehdy, jestliže smlouvy pocházejí z doby mimořádně vzdálené.
Obě vlády zasadí se o to, aby nejnižší vývozní ceny byly určeny tak, aby byla zaručena bezprostřední výměna zboží mezi Československou republikou a Německem a podle možnosti vyloučeny zvláštní výhody odběratelům ve státech třetích.
Článek IV.
Nehledíc k případům přechodného hospodářství, které jsou upraveny ve článku II. a III., stojí obě strany zásadně na tom stanovisku, že jest třeba postupně snažiti se o to, aby vzájemný styk mezi oběma jejich zeměmi nebyl zadržován nijakými zákazy dovozu, vývozu a průvozu.
Výjimky mají býti připuštěny jen:
a) z důvodů veřejné bezpečnosti,
b) při zboží, které v jedné z obou zemí jest předmětem státního monopolu,
c) z ohledů zdravotně policejních,
d) proto, aby mohlo býti použito na cizí zboží zákazů a omezení, která jsou ustanovena pro výrobu, odbyt a dopravu domácího zboží v tuzemsku.
Zvláště platí zásada vyslovená v článku IV. také pro ono zboží, které bylo zařaděno v obou státech do seznamů volného zboží toho kterého času právě platných.
Článek V.
Pokud jde o vývozní povolení již udělená, o obnovu prošlých, jakož i o udělení vývozních povolení pro staré uzávěrky, nastupují pro dovoz dříví z Československé republiky na místě hořejších ustanovení tyto předpisy:
1. Na místě vývozních povolení, udělených včetně do 14. dubna 1920, budou dána nová povolení pro množství dříví ještě nevyvezená, a to pro dosud neprošlou dobu platnosti starých vývozních povolení. Tato nová povolení jsou podrobena všeobecnému vývoznímu poplatku, který bude počítán na základě cen fakturních, uvedených ve starých vývozních povoleních.
2. Za vývozní povolení, jichž platnost již vypršela, budou dána nová na žádost interesentů za předpokladu, že jejich platnost vypršela teprve po 15. prosinci 1919, dokáže-li se mimo to, že k vývozu nedošlo pro obtíže ve vypravení a dopravě, a dále, že žádost za obnovu vývozních povolení byla podána u Československé dřevařské komise nejpozději do 31. května 1920. V té které době právě platný vývozní poplatek bude také v tomto případě počítán na základě cen fakturních, uvedených ve prošlých vývozních povoleních.
3. Stejně jako se žádostmi o vývozní povolení na základě nových uzávěrek bude též nakládáno se starými uzávěrkami na dříví, pro něž nebylo dosud vydáno vývozní povolení nebo které přes to, že vývozní povolení bylo uděleno, nenáležejí pod ustanovení bodu 2., poněvadž tu není nutných předpokladů; budou tedy podrobeny novému zkoumání podle předpisů právě platných. Přes to však československá vláda zajišťuje, že se starými uzávěrkami při tomto zkoumání bude — ceteris paribus — zvláště příznivě nakládati, a to v tom směru, že vláda, resp. Dřevařská komise se vzdá jakéhokoliv působení na skutečné prodejní ceny uzávěrek.
Československá vláda však zaručuje, že bude takto postupovati jen vůči těm, kdož zpraví Dřevařskou komisi v Praze (Praha II., Hybernská ulice 1) co nejdříve, nejdéle do 1. září 1920 o starých uzávěrkách, a to buď v opise nebo ve výtahu. Tato lhůta nemá vlivu na podávání žádostí o vývozní povolení.
Za základ počítání vývozního poplatku, který má býti zaplacen při starých uzávěrkách, se vezme nejnižší vývozní cena 525 M za m3 u kulatiny a 350 M za m3 u brusného dřeva, pokud úřední nejnižší vývozní cena bude vyšší než tyto ceny. Klesne-li úřední nejnižší vývozní cena pod shora uvedené částky, jest počítati tento všeobecný vývozní poplatek na základě nové úřední nejnižší vývozní ceny.
Československá vláda slibuje, že nebude příště v mezích platných předpisů činiti žádných obtíží vývozu kulatiny, brusného dřeva a řeziva do Německa, zvláště že přijde Německu vstříc vývozem z pohraničí, ze Slovenska a po vodě.
Článek VI.
Československá vláda se zavazuje, pokud jde o staré uzávěrky na dodávky sladu, že ihned dodá 300 vagonů a do konce června 1920 dalších 300 vagonů. Za tento celkový počet 600 vagonů zaplatí němečtí kupci částku 425 M za 1 q, jež zahrnuje kupní cenu a vývozní poplatek. Československá vláda prohlašuje dále ochotu, že poskytne z nové žně potom ještě zbývajících ze starých uzávěrek 1050 vagonů, aniž toto množství bude počítáno na staré uzávěrky; zůstává tudíž vyhrazeno nové dohodě obou kontrahentů, aby stanovila cenu pro toto množství.
Článek VII.
O úpravě vzájemného odběru uhlí bylo učiněno ujednání obsažené v příloze D.
Článek VIII.
Některé finanční otázky byly upraveny úmluvou, obsaženou v příloze E.
Článek IX.
Aby byl usnadněn vzájemný styk s pohraničními okresy (všeobecně do 15 km po obou stranách hranic), byla sjednána mezi oběma stranami zvláštní ustanovení, která jsou obsažena v příloze F.
Tato úprava, pokud není v příloze F zvlástě stanoveno jinak, nemá vlivu na omezení volného obchodu, platná v obou státech, jakož i na předpisy o státním hospodaření některými výrobky. Avšak pohraničním obyvatelům jednoho státu nemá nastati dodávací povinnost ve prospěch druhého státu proto, že hospodaří na pozemcích na území tohoto státu.
Článek X.
Nehledíc k úlevám v tak zv. drobném pohraničním styku, nebude československá vláda až do uzavření obchodní smlouvy mezi oběma státy nakládati s německými příslušníky, pokud jde o výši, zajištění a vybírání dávek vývozních a dovozních, o obchod dovozní, vývozní a průvozní a o ustanovení o dovozu, vývozu a průvozu, o spotřební dávky a vnitřní daně, o provozování obchodu, živností, průmyslu a zemědělství a o nabývání a držbu movitého a nemovitého majetku, hůře než s příslušníky jiného státu.
Akciové a jiné obchodní, průmyslové nebo finanční společnosti včetně pojišťovacích společností, které mají sídlo v území jedné strany a jsou právně podle jejich zákonů zřízeny, budou také v území druhé strany, šetří-li příslušných zákonů a nařízení tam platných, oprávněny uplatňovati veškerá práva a zvláště vésti spory před soudy jako žalobkyně nebo žalované.
Pokud jde o připuštění k provozování obchodu na územích druhé strany, platí tamní zákonná a reglementární ustanovení. Ony společnosti však, které provozují obchody v Československé republice na základě připuštění dřívější vlády bývalé monarchie, mají, pokud žádosti takové již nepodaly, do 6 (šesti) měsíců po tom, co tato dohoda nabude účinnosti, znovu zažádati o připuštění ku provozování obchodů u příslušného úřadu Československé republiky nebo v téže lhůtě provozování obchodů v Československé republice zanechati. Dokud nebudou tyto žádosti vyřízeny, mohou dotyčné společnosti v Československé republice provozovati obchody na základě dřívějších oprávnění v dosavadním rozsahu. Budou-li znova připuštěny, nebude na nich žádán admisní poplatek z oné částky akciového, vkladového a obligačního kapitálu, ze které státní poplatek za provozování oněch společností na území republiky Československé již byl zaplacen.
Pokud německá vláda, majíc zření na to, že byl založen Československý stát, přikročí s hlediska vzniku nových států k nové úpravě poměrů společností rakouských a uherských se sídlem ve staré rakousko-uherské monarchii, které byly dříve v Německu k provozování obchodu připuštěny, nedopadne tato úprava nikterak nepříznivěji, než jak shora smluveno.
Se společnostmi, jmenovanými ve druhém odstavci tohoto článku, nebude v obou státech po stránce objektivně právní zacházeno hůře než s právně uznanými společnostmi stejného druhu kterékoliv třetí země. Toto ustanovení netýče se rozhodnutí, která se dějí na základě státní povinnosti koncesní nebo ve správních věcech volného uvážení.
Článek XI.
Obě vlády budou i příště k tomu přihlížeti, aby jejich pomezní celní úřady naproti sobě ležící, kde to poměry dovolí, byly přeloženy do téhož místa, aby úřední úkony při přechodu zboží z jednoho do druhého celního území mohly se díti zároveň.
Hlavní celní úřad ve Zhořelci, který byl dříve zřízen na základě státní smlouvy s Rakousko-Uherskem, bude zachován jako československý hlavní celní úřad na stejném základě.
Článek XII.
Ze zboží, prováženého územím jedné z obou smluvních stran z území nebo do území druhé smluvní strany, nesmějí býti vybírány průvozní dávky. Tato úmluva platí stejně jak pro zboží, které bylo po přeložení nebo uložení provezeno, tak pro zboží bezprostředně provážené.
Článek XIII.
Aby vzájemný styk byl dále usnadněn, přiznávají obě strany osvobození od dovozních a vývozních dávek pro zboží (s výjimkou potravin), které přichází z volného obchodu v území jedné ze smluvních stran do území druhé na trhy nebo veletrhy nebo je zasíláno na nejistý prodej mimo obchod na trzích a veletrzích, jakož i pro vzorky, které obchodní cestující s sebou berou, pokud totožnost předmětů vyvezených a opět dovezených jest nepochybná; osvobození to se dává pro všechny tyto předměty, jsou-li neprodány zpět dovezeny ve lhůtě, kterou je předem stanoviti.
Tato ustanovení nemají vlivu na zvláštní předpisy, vyplývající z řízení povolovacího.
V řízení, které má býti zachováváno při provádění těchto ustanovení, nebude dosavadní praxe až na další nijak měněna.
Článek XIV.
Obě strany se zavazují, že budou spolupůsobiti přiměřenými prostředky, aby se předešlo podloudnému obchodu do jejich i z jejich území a aby tento obchod byl trestán, že ponechají v platnosti trestní zákony v té věci vydané, že budou si poskytovati právní pomoci, že dovolí, aby dozorčí úředníci druhé strany pronásledovali do jejich území ty, kteří jednají proti předpisům, a že těmto úředníkům poskytne se nutných zpráv a pomoci jejich berními, celními a policejními úředníky, jakož i obecními starosty a místními přednosty.
Celní kartel, který má býti uzavřen podle těchto všeobecných ustanovení, vyhrazuje se zvláštnímu ujednání. Dosavadní praxe budiž nadále zachovávána.
Obě vlády si vyhrazují, že eventuelně uzavrou ještě zvláštní úmluvu stran práva honění.
Obě strany zasadí se, seč jsou, aby usnadnily cestovní ruch, zvláště pokud směřuje za obchodem nebo k návštěvě lázní, a že, pokud platné pasové předpisy nemohou býti zmírněny, co možná ulehčí a urychlí příslušné formality.
Článek XV.
Pokud jde o celní manipulaci zbožím, které se odbavuje listem průvodním, usnadní se obapolně obchod tím, že, přechází-li zboží přímo z území jedné strany do území strany druhé, závěra se nesejme, jiná závěra se nepřiloží a zboží se nevybalí, pokud se vyhoví požadavkům v tom směru té doby smluveným.
Článek XVI.
Dosavadní řízení zušlechťovací budiž zásadně zachováváno.
Německá vláda se zavazuje, že nebude činiti překážek vývozu stonkového a močeného lnu do Československé republiky na zpracování na lněná vlákna, pokud tento vývoz bude navrhován spolkem „Deutsche Flachsbaugesellschaft“ nebo jeho právním nástupcem. Stejně zavazuje se vláda československá, že nebude činiti překážek zpětnému vývozu onoho množství vláken, jež bylo vyrobeno ze stonkového a močeného lnu, dovezeného na zpracování z Německa do Československé republiky, a zvláště že se postará také o to, aby takových překážek nebylo činěno od úřadů lnem hospodařících. Avšak československá vláda vyhrazuje si právo zadržeti v jednotlivých případech pro vlastní průmysl 10 procent ze získaného zušlechtěného výrobku.
Ustanovení tohoto článku nemají vlivu na zvláštní ujednání, která byla učiněna nebo případ od případu budou učiněna v příčině určitého zušlechťovacího řízení.
Článek XVII.
Kupci, továrníci a jiní živnostníci, kteří prokáží, že ve státě, ve kterém bydlí, platí zákonné dávky ze živnosti jimi provozované, nebudou povinni platiti ve státě druhém jiných dávek, jestliže buď sami neb cestujícími, kteří jsou v jejich službách, nakupují anebo majíce jen s sebou vzorky, hledají zakázky. Pro legitimaci obchodních cestujících ve vzájemném styku bude uznán s obou stran v bývalém rozsahu legitimační list, uvedený v příloze G podle druhdy platného vzorce.
Příslušníci jedné strany, kteří mezi místy různých států provozují povoznictví aneb plavbu po moři nebo řekách, nebudou povinni platiti z těchto živností v území druhé strany daně z výdělku.
Článek XVIII.
Každá z obou smluvních stran připustí lodi a lodní náklady strany druhé v námořní a vnitrozemské plavbě za týchž podmínek a za tytéž poplatky a ve všech ostatních právních vztazích jako lodi a lodní náklady vlastní. Totéž platí o námořní plavbě pobřežní. Státní příslušnost lodí obou smluvních stran budiž posuzována dle zákonodárství domova. Stran uznávání měrných listů lodních a měřicích certifikátů té neb oné strany budiž zachováván dosavadní postup. Tato ustanovení nemají vlivu na úpravu, jak byla nebo bude učiněna mezinárodními smlouvami, jež nyní platí nebo příště budou sjednány.
V ostatním vyhrazují si obě strany sjednati zvláštní dohodu o vzájemném postupu stran plavby.
Článek XIX.
Obě strany shodují se na tom, aby byla učiněna zvláštní ujednání v příčině styku poštovního, telegrafního a telefonního, o obapolné ochraně proti nákazám a o řízení při právní pomoci.
Kromě toho zavazují se smluvní strany, že vymění do měsíce po podpisu této dohody návrhy na smlouvu o tom, jak se vyhnouti dvojitému zdanění a o právní pomoci ve věcech berních (šetření o daních, stanovení daně a vymáhání daně) a o daňových věcech trestních.
Článek XX.
Obě vlády postaví na roveň příslušníky druhého státu příslušníkům svým, pokud jde o sociální pojištění. Podrobnější ustanovení vyhrazují se zvláštní dohodě.
Článek XXI.
Tato dohoda nemá vlivu na ustanovení mírové smlouvy versailleské, jakož i ostatních mírových smluv, které budou ještě uzavřeny, jakož i na smlouvu mezi čelnými spojenými a sdruženými mocnostmi a Československou republikou, uzavřenou v St. Germain en Laye dne 10. září 1919.
Článek XXII.
Tato dohoda, podepsaná v československém a německém prvopise, bude po schválení vládou a zákonodárnými sbory ratifikována a ratifikační listiny budou co nejdříve v Praze vyměněny. Platnost dohody nastane dnem ratifikace a potrvá, nebyly-li vymíněny jiné lhůty, dokud nebude jednou smluvní stranou v tříměsíční lhůtě vypověděna.
Dáno v Praze, dne 29. června roku tisícího devítistého dvacátého.
Dr. V. Schuster v. r.
von Stockhammern v. r.

Příloha A.
1. Pro dopravu mezi Československou republikou a Německem platí beze změny mezinárodní dohoda o železniční nákladní dopravě.
Železniční správy budou upravovati vzájemné styky na tomto základě, hledíce k současným provozním a dopravním poměrům.
2. Bude snahou, aby stejných zásad bylo použito, pokud možná, také k úpravě mezinárodní dopravy mezi jinými zeměmi, v níž Československá republika a Německo mají účast.
3. Obě vlády zařídí u svých železničních správ:
a) aby co nejdříve počaly s nutnými průpravnými pracemi, aby byly zavedeny přímé sazby mezi Československou republikou a Německem pro určité předměty a místa,
b) aby, bude-li nutno, se postaraly o to, aby osobní a nákladní doprava dála se pravidelně, pokud jde o stránku provozní a dopravně technickou,
c) aby si vycházely vzájemně co nejvíce vstříc při dopravě potravin a nutných životních potřeb.
4. Obě vlády budou provozovati tarifní politiku vůči druhé straně podle stejných zásad jako vůči ostatní cizině a zejména nebudou na základě parity, která byla smluvena mezi Německem a bývalou rakousko-uherskou monarchií, proti sobě v ostatní dopravě provozovati nepřátelské dopravní politiky.
5. Obě vlády shodují se v tom, aby co nejdříve za účasti co největšího počtu železničních správ bylo usilováno o to, aby byly uzavřeny smluvní dohody o přechodu vozů a vzájemném jejich používání, jakož aby, nemohl-li by se tento úmysl brzo uskutečniti, byla učiněna zvláštní ujednání tohoto druhu pro jednotlivé části dopravy.
Dříve platná mezinárodní ujednání o vozech nabudou ihned platnosti a budou platiti, dokud nenastane účinnost tohoto ujednání.
6. Německá vláda jest zásadně ochotna dopravovati co možná rychle do vlasti bývalé válečné zajatce a legionáře, vracející se z Ruska přes Hamburk.
O dopravě československých reemigrantů z Ameriky přes severoněmecké přístavy nemůže dáti sice německá vláda dnes určitého slibu; vyhrazuje si však učiniti na popud československé vlády zvláštní rozhodnutí, bude-li podán určitý návrh a zároveň označen počet reemigrantů a ostatní potřebné podrobnosti.
7. Pokud jde o otázky dovozu do Německa a průvozu Německem, probírané na jednáních v Děčíně dne 4. března 1920 o dopravě zboží mezi Československem a Německem, bylo sjednáno toto:
a) Obě vlády si vzájemně slibují volný dovoz v mezích dovozních povolení udělených od komisařů obou vlád.
Zvláštní dovozní povolení nebudou příště německými železničními správami požadována.
b) Obě vlády si vzájemně zaručují nerušenou průvozní dopravu železniční.
O průvozní dopravě bude mezi železničními správami obou stran sjednána zvláštní dohoda se zřetelem na nynější dopravní obtíže.
Jestliže by se naskytly na jednotlivých přechodech hranic nebo přilehlých tratích dopravní potíže, vzniklé z předběžné úpravy průvozní dopravy dle této přílohy, vynasnaží se obě strany odstraniti tyto potíže vyjednáváním.
S dosud požadovaných průvozních povolení příště sejde.
c) Československá a německá železniční správa vzájemně si přislibují, že si předem včas oznámí větší transporty, jež se příště naskytnou, a že se zvláště dohodnou, jak nejúčelněji je provésti.
Příloha k číslu 7b) přílohy A.
Německá železniční správa jest vůči československé železniční správě prozatím ochotna přes vlastní velké potíže dopravní a provozní přebírati úhrnem na všech československých přechodech denně až 200 vozů pro průvoz Německem.

Příloha B.
I. Seznam zboží, na jehož vývoz z Německa do Československé republiky jest kladen se strany československé zvláštní důraz:
1. Anilinové barvy, dehtové barvy a umělé indigo; 2. suroviny a pomocné látky, rovněž chemikalie pro sklářství a průmysl porculánu, písek křemenný a sádrovec; 3. sůl (kuchyňská, dobytčí a průmyslová); 4. draselnaté soli; 5. soli kobaltové; 6. litografický kámen; 7. obtisky; 8. chlorid hořečnatý; 9. pryskyřice; 10. smirek a smirkové výrobky; 11. železo a ocel; 12. měděná litina, hliník; 13. stroje, zvláště tiskařské a sazečské speciální stroje všeho druhu; 14. nástroje železné a ocelové; 15. elektrotechnické zboží; 16. chemicko-farmaceutické výrobky; 17. umělé hedvábí a vlákna snopková; 18. semeno cukrovky, jakož i jiná původní pěstěná semena; 19. zemáky k sadbě; 20. celluloid; 21. blejno zinkové.
II. Seznam zboží, na jehož vývozu z Československé republiky do Německa zvláště záleží Německu:
1. Dříví (kulatina, dlouhé dříví, báňské dříví, brusné dříví); 2. kaolin; 3. tuha; 4. křemenec; 5. glycerin (syntetický); 6. slad; 7. chmel; 8. syřidlo; 9. sparterie, dráčkové pletivo; 10. cement; 11. surové sklo; 12. jetelové semeno.

Příloha C.
Seznam zboží, jehož dovoz do jisté míry a za určitých předpokladů usnadniti zaručuje jednak Německo Československé republice, jednak Československá republika Německu:
I. Dovoz z Československé republiky:
1. Jablonecké zboží; 2. zboží skleněné; 3. zboží porculánové, hliněné a šamotové; 4. knoflíky všeho druhu; 5. minerální vody, originální zřídelní přípravky vyrobené z minerálních vod; 6. hudební nástroje a části hudebních nástrojů; 7. zboží kožené, kožené rukavice; 8. polodrahokamy a zboží granátové; 9. vlasové síťky, preparované vlasy; 10. umělé květiny; 11. lučebniny; 12. peří; 13. mlýnské kameny; 14. doutníkové a cigaretové špičky; 15. vápno; 16. pivo; 17. čedičové kameny; 18. hračky a jejich částky; 19. hrubší zboží košikářské a pletené; 20. vyšívání, krajky a zboží prýmkařské; 21. nábytek k zvláštním účelům.
II. Dovoz z Německa:
1. Hračky a jejich součástky; 2. stroje, zvláště mlynářské, cihlářské, tkalcovské a hospodářské, stroje úpravní a třídicí pro doly, čelisti do drtičů kamene, bagry, mléčné odstředivky, elektrické motory, pak hospodářské nářadí, zvláště překlápěcí pluhy (obracáky); 3. automobily a jejich součásti; 4. hudební nástroje; 5. výrobky průmyslu grafického; 6. zinkové plechy; 7. jednoduché tiskařské barvy; 8. letovací přístroje a letovací nástroje; 9. ohřívače a vařiče, zvláště petrolejové a plynové vařiče a laboratorní kahany; 10. plechové a štancované zboží; 11. fotografické papíry, chemikalie a svinuté filmy; 12. drobné železné zboží; 13. porculán a sklo; 14. labský pískovec; 15. pivo; 16. výrobky zahradnické; 17. čalouny.

Příloha D.
Úmluva
mezi vládami Československé republiky a Německé říše o vzájemné výměně uhlí.
Vláda Německé říše uvolňuje pro období od 1. července 1920 až včetně do 31. prosince 1920 k vývozu do Československé republiky měsíčně úhrnem 105 tisíc tun kamenného uhlí a koksu. V tomto množství je 15.000 až 20.000 tun kamenného uhlí a koksu z Dolního Slezska, z čehož nejméně alespoň 7500 až 10.000 tun nutno dodati v uhlí kamenném.
Celkový zbytek má býti uvolněn z Horního Slezska.
Vláda Československé republiky jest povinna z množství zde uvedeného dovézti sobě ve vlastních vozech z Dolního Slezska měsíčně 15.000 tun, ostatní uhlí musí býti dodáno Německou říší ve vozech německých.
Vláda Československé republiky uvolní naproti tomu měsíčně 202.000 tun českého hnědého uhlí a 4000 tun kladenského anebo plzeňského kamenného uhlí do Německa.
Doprava těchto množství má se díti v německých vozech, pokud nemohou býti přistaveny československé vozy. Pro dopravu do Německa má býti též využito vodní cesty z překladišť v Ústí n. L. a Rozbělesích.
Mimo to poskytne vláda Československé republiky Německé říši měsíčně 15.150 tun hnědého uhlí, z nichž s německé strany dodá se potřebné lodní uhlí pro labské transporty československého zboží z Československé republiky a do Československé republiky. Další pro tuto labskou dopravu potřebné uhlí má býti poskytnuto Německou říší.
Vláda Německé říše uvolňuje v pohraničním zásobování po nápravě ze Saska a Dolního Slezska do Československé republiky 4000 tun uhlí měsíčně. Vláda Československé republiky uvolňuje v pohraničním zásobování měsíčně uhlí až do výše 2500 tun po nápravě a mimo to 500 tun, jež poskytuje měsíčně po dráze, jakožto uhlí otopné pro úředníky železniční, celní a policejní obou států v pohraničních územích.
Pokud by vláda Československé republiky žádala zvláštní dodávky koksu z Horního Slezska, bude dodáváno v poměru 7 tun koksu za 10 tun uhlí.
Nemůže-li jedna ze smluvních stran v některém měsíci splniti dodávku, jest povinna zbytek dodati v měsíci příštím.
Po úhradě vlastní železniční spotřeby mají býti oboustranné cizozemské dodávky provedeny souběžně s dodávkami vnitrozemskými.
Obě strany prohlašují, že jsou ochotny tuto smlouvu při jejím projití prodloužiti na dalších pět měsíců, to jest až do 31. května 1921, a to buď souhlasně s tímto ujednáním anebo se zkrácením vzájemných v této úmluvě stanovených kontingentů na nejvýše 75%.

Příloha E.
1. Účty německých státních příslušníků, jež jsou posud na území Československé republiky zcela nebo částečně vázány (tak zvané vázané účty), uvolňují se majitelům stejně jako účty tuzemců bez všelikého jiného omezení. Byly-li při soupisu pohledávek, jež říšští Němci mají za tuzemskými dlužníky, nebo při soupisu a označení cizozemských cenných papírů, jež patří říšským Němcům, v Československé republice jakékoli poplatky zaplaceny, platí pro slevu nebo náhradu těchto poplatků stejné zásady jako u tuzemců a příslušníků jiných států. Další uzávěra nebo zabavení německých účtů bude přípustno pouze v té míře, ve které tato opatření postihnou stejně účty domácích neb cizích státních příslušníků jiného státu. Byly-li německé účty prohlášeny za propadlé proto, že nebyly přihlášeny k soupisu, slibuje se, že bude blahovolně zkoumána žádost o opětné jejich uznání.
2. Stejně zrušena bude platná dosud uzávěra depotů cenných papírů německých příslušníků v Československé republice bez rozdílu, jsou-li uloženy v republice Československé či jinde. Další uzávěra nebo zabavení mohou býti nařízena toliko v tom rozsahu, ve kterém stihnou československé státní příslušníky neb příslušníky jiných států.
3. Úhrada nyní neb budoucně splatných výplat československých cenných papírů, patřících říšsko-německým příslušníkům, a výměna nových archů kuponových a dividendových k těmto papírům prováděna bude bez újmy předpisů výnosu ministerstva financí v Praze ze dne 20. ledna 1920, č. j. 104.310 z 1919, na místopřísežné prohlášení říšsko-německého majitele papírů, jež tento učiní u svého příslušného německého finančního úřadu a jež vyhotoví se trojmo dle přiloženého vzoru.
První z těchto tří stejnopisů místopřísežných prohlášení uloží se ve spisech dotyčného finančního úřadu, který také druhý stejnopis určený pro Československou republiku podrží a třetí stejnopis s úředním potvrzením vrátí straně. Zároveň označí finanční úřad neb orgán jím zmocněný cenné papíry, které strana při místopřísežném prohlášení předložila.
Stejně označiti jest cenné papíry, na které vztahuje se nařízení ministerstva financí ze dne 20. ledna 1920, při čemž stačí pro označení průkaz dle tohoto nařízení.
Dalších náležitostí není třeba. Při dalších výplatách takto označených cenných papírů nežádá se již místopřísežného prohlášení.
Označení cenných papírů, při čemž opatřiti jest způsobem naprosto stejným nejen pláště, nýbrž i talony do 31. prosince 1923 dospělé, jakož i neoddělené dospívající kupony úředním razítkem označujícího úřadu, provedeno budiž pokud možno nejdříve, nejdéle do 15. září 1920.
Místopřísežná prohlášení, sebraná pro Československou republiku, buďtež zároveň s tabelárními seznamy cenných papírů, tvořícími nedílnou součást těchto prohlášení, zaslána československé vládě příslušnými finančními úřady nejpozději do 15. října 1920.
Německé finanční úřady jsou podle § 156 říšského trestního zákona příslušny přijímati tato místopřísežná prohlášení.
Německé finanční úřady, jakož i banky, které jsou činné jako místa výplatní, jsou povinny, dozví-li se o jednáních, jež se nesrovnávají s místopřísežným prohlášením, oznámiti ihned státnímu zastupitelství k dalšímu stíhání.
Splatné výplaty uhradí a kuponové a požitkové listy vymění se jen tehdy, bude-li Německo československým státním příslušníkům nebo osobám, které se dne 12. března 1919 již déle než jeden rok zdržovaly v Československé republice, vypláceti cenné papíry i kupony a požitkové listy, které byly v Československu označeny dle nařízení ze dne 12. března 1919, čís. 126 Sb. z. a n., o soupisu a označení cenných papírů, stejně jako tuzemcům.
Příloha k číslu 3. přílohy E.
(ustanovení finanční).
Vzor.
Finančnímu úřadu
v ............................
Abych mohl vybrati hodnotu kuponů a tažených kusů dole uvedených cenných papírů............... nové kuponové archy k dole vyznačeným hodnotám, činím toto
prohlášení na místě přísahy:
1. a) Nynější moje řádné bydliště jest mimo území Československé republiky v .................. a již 12. března 1919 bylo řádné moje bydliště mimo území této republiky, totiž v ...................
V době od 12. března 1918 do 12. března 1919 nezdržoval jsem se (trvale) v československém státním území a ani tehdy ani nyní nejsem československým státním příslušníkem.
Byl jsem tenkráte..:................... a nyní jsem.......... státním příslušníkem...............
1. b) Námi zastoupená.................... měla již dne 12. března 1919 a v době od 12. března 1918 do 12. března 1919 svoje sídlo mimo československé území státní.
Odbočky v uvedené době na území Československé republiky neměla. Byla a jest společností dle německého práva se sídlem....................
2. Cenné papíry na zadní straně tohoto prohlášení uvedené nalézaly se s talony a kupony již dne 12. března 1919 mimo území Československé republiky v..................... a ani po této době nebyly dopraveny do území této republiky.
3. Nabyl jsem (mnou zastoupená.................. nabyla) cenných papírů na zadní straně uvedených v roce............... koupí, darem, dědictvím. Jsou mým vlastnictvím (vlastnictvím mnou zastoupené..................).
4. Výplata cenných papírů a kuponů a výměna nových kuponových archů neděje se ani přímo ani nepřímo pro účet osoby, která měla cenné papíry s talony a kupony dle nařízení vlády republiky Československé ze dne 12. března 1919, č. 126 Sb. z. a n., o soupisu a označení cenných papírů, přihlásiti a k označení předložiti, nýbrž děje se výlučně pro můj vlastní účet (pro účet mnou zastoupené...........).
...............dne.............. 1921.
..............................................
Podpis.
Poznámka. Vzorec tento jest určen nejen pro osoby fysické, nýbrž i pro veřejné obchodní společnosti, společnosti komanditní, jakož i pro právnické osoby, akciové společnosti komanditní, společnosti s ručením obmezeným, společenstva, zapsané spolky, dále pro korporace veřejného práva a budiž dle toho vyplněn. Co se nehodí, budiž škrtnuto. Může-li za společnost obchodní, právnickou osobu nebo korporaci činiti po právu závazná prohlášení toliko několik osob společně, budiž místopřísežné prohlášení jimi učiněno společně.
Běžné čísloPřesné označení cenných papírů dle druhuSerie, litera, čísloJmenovitá hodnotaMíra úrokováLhůta splatnosti úroků

Příloha F.
Úlevy v pomezním styku.
1. Na statcích nebo pozemcích, přes které jde celní hranice obou území, smí se z jednoho celního území na druhé, a to na přirozených přechodech, které vznikly používáním nebo jsou určeny účelem hospodářství, beze cla z míst původu do budov a prostorů určených k uschování převáděti, převážeti a přenášeti hospodářský dobytek a hospodářské nářadí, náležející k nemovitostem za pomezím, osev k vzdělávání tamějších polí, dále zemědělské plodiny a dobytkářské výrobky tam získané.
2. Obyvatelé pomezí, kteří v protějším okrsku pomezním vzdělávají vlastní nebo najatá pole a louky nebo mají tam, avšak na blízku svého obydlí, jinakou práci polní, neplatí cla za osev ke vzdělávání shora uvedených pozemků, ani za sklizeň polních plodin a obilí ve snopech, z řečených pozemků odvážené, ani za dobytek a nářadí pro zemědělské práce.
Podle místních poměrů a prací, které se mají konati, může se díti přechod přes hranice také po vedlejších cestách, zachovávají-li se předpisy, které v tom směru budou vydány, a nastane-li návrat téhož dne.
3. Ve vzájemném styku okresů pomezních, kde jest to podle místních okolností příhodno a možno, mohou se také po vedlejších cestách beze cla dovážeti a vyvážeti, zachovávají-li se příslušné předpisy, tyto předměty: Vyloužený nebo výmětný popel na hnojení, stavební písek (obyčejný) a oblázky, zvířecí mrva, dubová hubka surová, len a konopí v kořenech, tráva, mech, sítí, píce, stelivo lesní, seno, sláma a řezanka, mléko, smirek a trupel v kusech; hlína a hrnčířská hlína obyčejná, palivové dříví, uhlí, rašelina a slatina.
4. Dobytek vyháněný na pastvu a s pastvy se vracející, rovněž dobytek, který se přivádí nebo vyvádí ke krmení v chlévě, může celní čáru přecházeti beze cla, je-li zjištěna jeho totožnost. Také produkty tohoto dobytka jako: mléko, máslo, sýr, vlna a mladý dobytek, zatím přibylý, může se beze cla zpět přepravovati, srovnává-li se jeho množství s počtem dobytka a dobou pastvy.
Pokud je toho dle místních poměrů třeba, může dobytek přecházeti přes pomezí po cestách vedlejších také tehdy, jde-li o delší pastvu v protějším okresu pomezním; předpokládá se však, že budou zachovány místní předpisy, jež v tom směru budou vydány.
Osvobození od cla přiznává se také pro sůl, mouku a chléb, který pomezní obyvatelé za času pastvy přinesou k nutné spotřebě při provozování pastevnictví na své pastviny na druhém státním území.
Celní správy obou stran určí podle velikosti potřeby, jaká množství soli, mouky a chleba mají býti osvobozena od cla.
5. Za kontrol v záznamném řízení platných propůjčeno bude osvobození od cla pro dobytek, který na čas se přivede na práci z jednoho území do druhého a po práci z jednoho území do druhého se vrací; rovněž tak pro hospodářské stroje a nářadí, která se převedou k dočasné potřebě z jednoho území do druhého a po skončené potřebě zase se vracejí do původního území, a konečně pro dobytek, který se převádí přes hranici k vážení sem a zpět.
6. Pomezní obyvatelé obou stran jsou od cla osvobozeni, přivezou-li do mlýnů v protějším pomezním okresu obilí, olejovitá semena, konopí, len, dříví, tříslo a jiné takové předměty zemědělské k semletí, roztlučení stoupami, k rozřezání, rozetření atd. a vezou-li tyto předměty zpracované zase zpět.
Při tom mohou býti povoleny výjimky z pravidelného řízení celního, učiní-li se na místě toho jiná, okolnostem přiměřená opatření proti obcházení cla a hodí-li se to podle místních okolností. Množství výrobků, které se smějí dovézti na místě surovin, resp. opět musí býti vyvezeno, budiž dle potřeby přiměřeně určeno dohodou celních správ obou stran.
7. Vzájemné osvobození od cla vztahuje se dále na všechny pytle a nádoby, v nichž se dovážejí do sousední země zemědělské plodiny a výrobky, jako na př. obilí a jiné plodiny polní, sádra, vápno, nápoje nebo tekutiny jiného druhu, jakož i jiné předměty, v pomezním styku se vyskytující, a jež odtamtud prázdné touž cestou se vracejí.
8. V platnosti se zachovávají zavedené již úlevy ve styku mezi obyvateli pomezních okresů obou stran, týkající se předmětů vlastní potřeby, dovážených, resp. vyvážených k opravě nebo řemeslnickému zpracování, za které se rovněž pokládá domácká práce a které, co do příze a tkaniv, může záležeti také v barvení. Osvobození od cla vztahuje se také na pomůcky při zhotovování použité, jde-li o zpracování látek na oděv.
9. Beze svolení politického úřadu mohou býti přeneseny a beze cla odbaveny připravené léky v malých dávkách, přiměřených odběratelům, které tito přenášejí ze sousedních lékáren na předpis lékařů, oprávněných vykonávati praxi.
Mimo to se nežádá, aby byly předloženy recepty při jednoduchých drogách léčivých a při jednoduchých lékárnických a lučebních přípravcích, jichž lékárnické označení jest na obalu přesně a jasně patrno a které smějí býti vydávány v drobném prodeji podle ustanovení platných pro ona území.
10. V dosavadních zvláštních úlevách, formálnostech a kontrolách v pomezním styku nic se nemění.
11. Ssedlé mléko (tvaroh) a sádra, které pocházejí z německého pomezí a jsou dopravovány k spotřebě do československého pomezí, jsou v Československu osvobozeny od cla. Totéž platí o cibuli a česneku, jakož i o jiných zahradnických plodinách ze žitavské krajiny, jež vozem jsou dopravovány do československého pomezí.
Brusiny, které pocházejí z československého pomezí a jsou dopravovány do německého k tamější spotřebě, jsou v Německé říši cla prosty.
Obě strany si vyhrazují, aby tyto výhody, pokud platí pro území jedné z nich, mohly býti učiněny závislými na splnění zvláštních podmínek.
12. Oba státy se zavazují, že nařízením upraví postup pro vydávání dovozních a vývozních povolení, jimiž by tento pohraniční styk byl ulehčen v míře, jak toho potřeba vyžaduje.

Příloha G.
(Vzor.)



Úmluva mezi vládou československou a vládou německou o provádění článku 297. mírové smlouvy versailleské.
Článek I.
1. Československá vláda použije práva zadržeti a likvidovati německý majetek, německá práva a zájmová účastenství jen potud, pokud všeobecně hospodářský a sociální zájem státu vyžaduje, aby německý majetek, německá práva a zájmová účastenství přešla do oblasti jejího vlivu. Pod toto hledisko spadají ona hospodářská odvětví, při nichž se pomýšlí na zvýšení státní ingerence nebo jež mají tvořiti předmět zvláštních sociálních nebo hospodářských reforem jako železnice, doly a huti, jakož i léčebné lázně.
2. Československá vláda zašle německé vládě s největším urychlením, nejpozději do jednoho měsíce po ratifikaci svrchu zmíněné úmluvy, seznam akciových společností, komanditních společností na akcie, společností s ručením obmezeným a těžařstev, jež na území Československé republiky provozují železnice, doly, huti a léčebné lázně, vyjímajíc takové společnosti, jež mají sídlo v Německé říši.
3. Německá vláda zašle československé vládě do tří měsíců po tom, co obdrží tento seznam, seznamy:
a) akcií a jinakých podílů německých státních příslušníků na akciových společnostech, komanditních společnostech na akcie, společnostech s ručením obmezeným a těžařstvech, jež provozují v území Československé republiky železnice, doly, huti a léčebné lázně;
b) železnic, dolů, hutí a léčebných lázní, jež se provozují na území Československé republiky osobami fysickými nebo jinakými společnostmi německými.
4. Československá vláda oznámí německé vládě do čtyř měsíců po tom, kdy obdrží seznamy zmíněné v odstavci 3., ony případy, ve kterých chce použíti práva likvidačního, a požádá německou vládu za zprostředkování k tomu cíli, aby byla sjednána s německými zájemníky po dobrém dohoda o kupní ceně či výši odškodnění.
5. Nepovede-li jednání s německými zájemníky k dohodě o výši kupní ceny či částky odškodnění, určí obě vlády na žádost jedné strany kupní cenu anebo odškodnění dle objektivních hledisek ve společném ústním jednání.
6. Nepodrobí-li se zúčastněné strany tomuto určení nebo nedojdou-li obě vlády k plné dohodě, vyžádají si rozhodnutí smíšeného rozhodčího soudu, zmíněného ve versailleské mírové smlouvě, jemuž budou předloženy všechny potřebné podklady, zejména o jednání mezi oběma vládami.
7. Osoby, společnosti nebo těžařstva, jejichž podniky podle článku I. této dohody budou zadrženy nebo likvidovány, nebudou obmezovány, pokud mají bydliště anebo sídlo mimo území Československé republiky nebo je mimo území Československé republiky přenesou, ani vývozními zákazy ani jinými zákonnými nebo správními opatřeními Československé republiky, jestliže budou snad chtíti přenésti kupní cenu nebo odškodnění, jakož i svůj jinaký, likvidací nebo zadržením nepostižený movitý majetek do ciziny. Nebudou zejména platiti vývozních dávek jakéhokoliv druhu. Totéž platí i o osobách, jež následkem takovéto likvidace nebo zadržení přenášejí bydliště mimo území Československé republiky.
8. Obě strany si vyhrazují učiniti zvláštní úmluvy o tom, jak bude s takovými osobami, společnostmi nebo těžařstvy nakládáno v ohledu daňovém. Až do uzavření těchto úmluv ustanovení v odstavci 7. nebudou na újmu zdaňování dotyčných osob a majetkových hodnot.
Článek II.
1. Vláda československá nepřikročí k likvidaci a zadržení německého majetku, německých práv a zájmových účastenství, spadajících pod článek I., pokud tento majetek, práva a zájmová účastenství nebudou německé vládě označena ve lhůtě v článku I., odst. 4., uvedené, stejně nepřikročí k zadržení a likvidaci ostatního německého majetku, německých práv a zájmových účastenství.
2. Československá vláda si však vyhrazuje učiniti v jednotlivých případech, jmenovitě při průmyslových podnicích, které jsou pro národní hospodářství obzvlášť důležité, osvobození od zadržení a likvidace závislým na podmínce, že domácí zájmy budou ve správě těchto podniků přiměřeně uplatněny. Při tom bude československá vláda jediné vedena pohnutkami, které se objeví nutnými k ochraně všeobecně hospodářských zájmů, jakož i vezme na stanovisko druhé strany zřetel v duchu dokonalé slušnosti.
3. Pokud se bude při těchto opatřeních jednati o zastoupení ve vedoucích orgánech a o kapitálové účastenství, nebude žádáno více, než co odpovídá poměru mezi provozem, jenž se nachází na území Československé republiky a celkovým provozem dotyčného závodu. Účastníci budou ve všech případech slyšeni. Nedojde-li k dohodě, bude poskytnuta německé vládě příležitost, aby se v dohodě s vládou československou přičinila o vyrovnání.
4. Německá vláda zašle československé vládě ve lhůtě, uvedené ve článku I., odst. 4., seznam oněch podniků, které se provozují na území Československé republiky německými společnostmi akciovými, komanditními společnostmi na akcie a společnostmi s ručením obmezeným.
Článek III.
Tato ujednání nedotýkají se práv vyhrazených reparační komisi v mírové smlouvě versailleské.
Článek IV.
Tato úmluva bude, jakmile dojde schválení vlády a zákonodárných sborů, ratifikována a ratifikační listiny vyměněny co nejdříve v Praze.
Úmluva vstoupí v platnost jen společně se smlouvou o státní příslušnosti a s hospodářskou úmluvou, jež byly za těchto vyjednávání ujednány.
Dáno v Praze, dne 29. června roku tisícího devítistého dvacátého.
Zd. Fierlinger v. r.
von Stockhammern v. r.

Protokol k článku XVI. československo-německé hospodářské dohody z 29. června 1920.
Při poradách shodly se obě vlády dáti svůj souhlas k smlouvě, uzavřené společností „Deutsche Flachsbaugesellschaft m. b. H.“ v Berlíně a knížetem Karlem Lichnowským v Berlíně ze dne 16. dubna 1920, jež v opise je přiložena, a k státní smlouvě obou státních komisařů: zemského presidenta Šrámka v Opavě a tajného říšského rady Wellenkampa ze dne 7. června 1920, kterou se tato první smlouva uskutečňuje a kteráž jest rovněž v opise přiložena.
V Praze, dne 29. června 1920.
Dr. V. Schuster v. r.
von Stockhammern v. r.

Smlouva
Deutsche Flachsbaugesellschaft m. b. H. v Berlíně SW. 19, Krausenstraße 25/28, zastoupená jednateli:
Dr. Maxem Augstinem a Hermannem Kleichem a jmenovaná v této smlouvě
„Společnost“
a kníže Karel Max Lichnowsky v Chuchelné, zastoupený správcem statků
p. gener. ředitelem Püschlem v Chuchelné, a nazývaný ve smlouvě „Správa statků“,
uzavírají tuto smlouvu:
§ 1. Správa statků je majitelkou závodu na zpracování lnu v Chuchelné na Hlučínsku. Prozatímním stanovením hranic a přidělením Hlučínska k Československé republice je pracovní schopnost tohoto závodu značně snížena, ježto největší část stonkového a močeného lnu je, po případě se sklízí na německém území. V hlučínském území může se ročně zmočiti asi 50.000 q stonkového lnu, oflakovací schopnost je asi 100.000 q; sklizeň stonkového lnu v hlučínském území se páčí na 15.000 q. Je tudíž třeba 85.000 q stonkového lnu, aby závod v Chuchelné byl plně zaměstnán. Z toho musí býti dodáno 45 až 50 tisíc centů močených.
§ 2. Proto tedy zavazuje se Společnost, pokud je třeba, aby závod na zpracování lnu, patřící Správě statků, byl udržen v provozu v dnešním rozsahu, že vymůže pro Správu od německé vlády, po případě od jiných k tomu příslušných německých úřadů uvolnění a vývozní povolení pro stonkový len, který Správou statků byl sklizen na vlastních německých statcích, od ní v Německu samostatně nakoupen nebo od ní zakoupen v okresích, po případě u nakupovačů, Společností jí přikázaných.
§ 3. Správa statků se zavazuje, že veškeré množství lnu dodaného jí z německého území, ať vlastního nebo cizího, ať dovezeného od Společnosti neb od osob třetích, s povolením zmíněným v § 2 nebo bez něho, ihned po přijetí zpracuje v závodech v Chuchelné a ihned po zpracování nabídne Společnosti ke koupi tato procenta získaných vláken:
Na každých 100 dílů váhy dovezeného stonkového lnu musí se odvésti 12 dílů čistě oflakovaného lnu a 8 dílů dobře protřesené (geschüttelt) koudele.
Na 100 dílů dovezeného močeného lnu odevzdá se 16 dobře oflakovaných dílů váhy a 10 dílů dobře protřesené (geschüttelt) koudele; na 100 dílů podlámaného lnu (Knickflachs) 24 dílů čistě oflakovaného lnu a 16 dílů dobře protřesené (geschüttelt) koudele. Při tom se předpokládá, že 15 procent vláken, získaných z dovezeného stonkového a močeného lnu, a to v poměru váhy oflakovaného lnu k váze protřesené koudele jako 12:8, zůstane Správě statků. Může-li se dokázati, že tomu tak není, lze na návrh Správy zmenšiti množství, které má býti zpět odvedeno, takže ze 100 získaných dílů 85 dílů se odevzdá Společnosti a 15 dílů zůstane Správě statků.
Společnost má právo kdykoliv dáti prohlédnouti závod a přezkoumati vedení knih svým důvěrníkem. Správa statků se zavazuje, že obstará uvolnění a vývozní povolení pro len, který má býti dodán do Německa, jakož i jiná nutná prohlášení, svolení, ověření a všeliké jiné formality, vyžadované československou vládou, po př. jinými státními, soukromými nebo smíšeně hospodářskými úřady, příslušnými podle československého práva.
§ 4. Podmínky pro nákup vláknového lnu, určeného pro Společnost, zvláště cena, dovozné a jakost zboží, řídí se v prvé řadě ustanoveními, vydanými pro Německou říši Společností neb jinými příslušnými úřady. Pokud takových ustanovení není nebo již neplatí, zvláště bylo-li zrušeno vázané hospodaření lnem v Německu, buďtež určeny podmínky pro dodání a převzetí zvláštní dohodou. Nedojde-li k dohodě o kupních podmínkách, rozhodne smírčí soud, a to, pokud je smírčí soud společnosti „Deutsche Flachsbaugesellschaft“ v Žarově (Sorau), tento soud, jinak zvláštní pro to sestavený soud, složený ze tří soudců, z nichž po jednom určí každá strana a z nichž třetí určený oběma soudci funguje jako předseda. Smírčí soud rozhoduje také ve sporech, které povstanou při provádění smlouvy. Na tento soud vztahuje se řád smírčího soudu společnosti „Deutsche Flachsbaugesellschaft m. b. H.“ pro stonkový a močený len t. č. ze 17. dubna 1918 i s případnými jeho změnami. Doplňkem vztahují se na něj přiměřeně také předpisy německého soudního řádu § 1035 a n., pokud jde o stanovení smluvních podmínek. Pro soudní rozhodnutí, o něž tam jde, je příslušný soud (Amtsgericht) v Žarově (Sorau). Ten má také zejména jmenovati předsedu, když se oba smírčí soudci o jeho volbě neshodnou. Jestliže by jmenování neprovedl nebo nemohl provésti, provede je Obchodní komora v Žarově (Sorau).
Místo plnění pro všechny nároky ze smlouvy jest Berlín.
§ 5. Kdyby správa statků nedostála závazku dodávky zušlechtěného lnu pro Společnost, je zavázána zaplatiti konvenční pokutu 1000 (tisíc) marek za každý dodaný cent vláknového lnu nedosti zpracovaného. Správa statků se zavazuje, že do dvou týdnů po splnění této smlouvy stranami složí u Banky pro obchod a průmysl (Bank für Handel und Industrie) v Berlíně kauci 500.000 (pět set tisíc) marek na zajištění všech nároků z této smlouvy.
§ 6. Společnost jest oprávněna přenésti tento smluvní poměr jednostranně na jinou osobu. To platí zejména, jestliže by snad bylo zrušeno vázané hospodaření lnem v Německé říši. Tato osoba pak přejímá přenesením výlučně všechna práva a povinnosti Společnosti z této smlouvy.
§ 7. Tato dohoda platí předně o lnu, který bude vyvežen z německého území do Československa až do 31. prosince 1920, jakož i o lnu sklizeném na vlastních statcích a prodlužuje se mlčky o jeden další rok, t. j. až do 31. prosince 1921, jestliže jedna z obou stran neohlásí nejpozději do 1. října 1920, že smlouvu zrušuje.
Rovněž smlouva se prodlužuje mlčky rok od roku, jestliže nebude vypověděna nejpozději do 1. října každého roku jednou z obou smluvních stran pro konec prosince téhož roku, avšak tak, že po 30. září 1921 jest Správa statků zavázána odvésti Společnosti nebo jejímu právnímu nástupci z dovezeného lnu (odst. 1.) jen 75 procent získaných vláken, nejméně však na 100 dílů váhy dovezeného stonkového lnu 9 dílů váhy čistě oflakovaného lnu a 6 dílů váhy dobře protřesené (geschüttelt) koudele, na 100 dílů váhy dovezeného močeného lnu 12 dílů váhy čistě oflakovaného lnu a 7·95 dílů váhy dobře protřesené (geschüttelt) koudele, na 100 dílů podlámaného lnu (Knickflachs) 18 dílů váhy čistě oflakovaného lnu a 12 dílů váhy dobře protřesené (geschüttelt) koudele.
§ 8. Kdyby močírny (rosírny) Správy statků ležící mimo Československo připadly Polsku, jest Společnost zproštěna povinnosti býti nápomocna Správě statků při vývozu stonkového lnu z Německa, i když v Německu bude ještě trvati vázané hospodářství. Pokud jde o len, který dojde pro Správu statků z Německa až do doby, kdy se ujme vlády Polsko, zůstává v platnosti tato smlouva zvláště v §§ 3 až 7.
Ustanovení §§ 3 až 7 vztahují se v tomto případě bez újmy druhého odstavce tohoto paragrafu jen na len, který od nastoupení polské vlády přes to byl dovezen z německého území pro Správu statků.
§ 9. Ustanovení této smlouvy nesmějí býti zkracována jakýmikoli jinými smlouvami Správy statků.
§ 10. Spojené přádelny s. s r. o. v Trutnově přistupují k této smlouvě vedle Správy statků. Jsou samostatně oprávněny požadovati zmenšení množství, které má býti zpět odvedeno podle § 3, odst. 3., věty 3., této smlouvy.
§ 11. Československá a německá vláda přistoupí k této smlouvě svými říšskými komisaři a později přímo tím, že uzavrou státní smlouvu.
Tato soukromá smlouva uzavírá se pod odkládací výminkou, že se uskuteční ona státní smlouva. Prozatím vstupuje smlouva v platnost po podepsání od Společnosti a Správy statků spolu s podpisem státní smlouvy oběma říšskými komisaři, pozbývá však platnosti, jestliže formální státní smlouva nebude ratifikována do 1. července 1920. Stonkový len, který do té doby dojde pro Společnost z Německé říše do Československa, podléhá také v tomto případě této smlouvě, zvláště ustanovením §§ 3 až 7.
Náležitou výpovědí státní smlouvy jednou z vlád ztrácí platnost také tato smlouva s výhradou ustanovení předchozí věty.
V Berlíně, dne 16. dubna 1920.
Deutsche Flachsbaugesellschaft m. b. H.,
Berlin SW., Krausenstraße 25—28.
Paul Püschel v. r.
Dr. Max Augstin v. r.
Hermann Kleich v. r.

Záznam,
učiněný v Opavě dne 7. června 1920.
Podepsaní říšští komisaři vlády československé a vlády německé, totiž:
za vládu československou:
zemský president pan Josef Šrámek,
za vládu německou:
krajský správce (Landrat) tajný vládní rada
pan August Wellenkamp,
vzali na vědomí smlouvu přiloženou v opisech, uzavřenou dne 16. dubna 1920 společností „Deutsche Flachsbaugesellschaft m. b. H.“ v Berlíně a knížetem Karlem Lichnowským v Berlíně.
Podepsaní uzavírají s výhradou souhlasu obou vlád tuto úmluvu:
Německá vláda se zavazuje, že nebude překážeti vývozu stonkového a močeného lnu, tak jak je stanoveno v přiložené smlouvě, pokud vývoz navrhuje „Deutsche Flachsbaugesellschaft“.
Československá vláda se zavazuje, že nebude překážeti opětnému vývozu smluvního množství vláken vyrobených z dovezeného, po př. Společností dodaného stonkového a močeného lnu, nýbrž že bude, pokud státní moc a orgány hospodářské úpravy kteréhokoli druhu budou zúčastněny, v každém směru povolovati, podporovati a umožňovati uvolnění a opětný vývoz a že nebude vývozu nijak přímo nebo nepřímo překážeti, zejména též, že nebude nikterak ztěžovati činnost důvěrníka a smírčího soudu a jeho zmocněnců, nýbrž že bude je v každém směru podporovati a uznávati při jejich příjezdu, odjezdu i jinak, rovněž tak i smírčí soud ve výkonu jeho rozhodnutí, že vůbec bude provedení smlouvy v každém směru podporovati, tak jak shora uvedeno. To platí jak pro původní trvání smlouvy, tak i pro její prodloužení ve smlouvě uvedené. Tento závazek bude v prvé řadě splněn od obou státních komisařů, musí však nejpozději do 1. července 1920 dosíci formálního schválení obou vlád.
Kdyby schválení obou vlád nebylo včas uděleno, t. j. do 1. července 1920, platí přes to stran lnu dovezeného až do tohoto dne do Československa závazek československé vlády, že bude podporovati podle této úmluvy státních komisařů zpětnou dodávku vláken vyrobených z tohoto lnu.
Vlády uzavírající tuto smlouvu mohou ji vypověděti za týchž předpokladů a v týchž lhůtách jako smluvní strany smlouvu soukromou. Stran lnu, který dojde do Československa až do vypršení této smlouvy, platí úmluvy podle předcházejícího odstavce.
Tento záznam vyhotovuje se ve dvou souhlasných originálech pro oba říšské komisaře a jest od nich vlastnoručně níže podepsán.
V Opavě, dne 7. června 1920.
Josef Šrámek v. r.
August Wellenkamp v. r.

Zápis.
Při jednání o hospodářské úmluvě dnes podepsané dohodla se československá a německá delegace na těchto bodech:
I.
Válečná půjčka.
Říšskoněmeckým příslušníkům, kteří v době upsání válečné půjčky bydlili v republice Československé a byli na žádost o naturalisování, podanou ve lhůtě šesti měsíců po schválení této úmluvy, přijati do státního svazu československého, má se dostati při nakládání s rakouskými válečnými půjčkami jimi upsanými týchž práv jako příslušníkům státu československého.
Totéž platí i pro rakouské válečné půjčky, upsané německými společnostmi, společenstvy a pod., které měly v době upsání na území Československé republiky závod, odbočku, filiální společnost anebo jinou obchodní pobočku, pokud půjčky byly upsány pro tyto odbočky atd. a jestliže společnosti atd. v době schválení této úmluvy byly již nostrifikovány, neb na žádost podanou u příslušného úřadu, do šesti měsíců od zmíněného okamžiku budou nostrifikovány.
V této propadné lhůtě může právo, příslušející dle odstavce 1. zůstaviteli, býti vykonáno i dědicem za stejných předpokladů. Obdobně mohou nabyvatelé válečných půjček zrušených společností druhu naznačeného v odstavci 2. ve lhůtě zmíněné v odstavci 1. nabýti co do válečné půjčky stejných práv jako českoslovenští příslušníci v předpokladu, že způsobem v odstavci 1. naznačeným přijati budou do československého státního svazku.
Předchozí prohlášení zahrnuje i uherské válečné půjčky za hořejších předpokladů upsané a získané.
II.
Výplata kuponů.
Pokud se vyplácejí československým státním příslušníkům kupony neb jiné platební závazky z dluhopisů sestátněných dřívějších drah soukromých, ležících výhradně na československé půdě, nechť za stejných podmínek vyplácejí se také německým věřitelům.
V Praze, dne 29. června 1920.
Dr. V. Schuster v. r.
von Stockhammern v. r.