136/1947 Ú. l. I
Nařízení báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze o trhacích pracích v hornických závodech.

136.
Nařízení
báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze
ze dne 4. února 1947
o trhacích pracích v hornických závodech.
Báňské hejtmanství v Praze vydává podle § 3, odst. 2 a 4 zákona ze dne 28. března 1928, č. 57 Sb., o zařízení a působnosti báňských úřadů, toto nařízení:

I. Trhaviny a rozněcovadla.
§ 1.
(1) V hornictví se smí užívati jen takových trhavin a rozněcovadel, které povolilo báňské hejtmanství.
(2) Není-li omezena střelná práce ustanovením § 23, odst. 2 a 3, smí se užívati v uhelných dolech k trhacím pracím v kameni všech povolených výbušin, k trhacím pracím v uhlí jenom výbušin bezpečných proti třaskavým větrům (důlně bezpečné výbušiny) nebo výbušin bezpečných proti uhelnému prachu, a to v množství nepřesahujícím největší přípustný náboj.
(3) Je-li kámen prorostlý pásky uhlí, aneb přiléhá-li k uhelné lávce, nesmí se přiblížiti náboj výbušiny, která není důlně bezpečná, k uhlí blíže než 20 cm; jinak platí předpisy pro trhací práci v uhlí. Za prorostlý se pokládá kámen, který v 25 cm, měřeno kolmo na vrstvy, obsahuje více než 5 cm uhlí.
(4) Nejsou-li dány důvody pro omezení trhací práce podle § 23, odst. 2 a 3, může revírní báňský úřad povoliti výjimky z ustanovení odstavce 2 a 3.
§ 2.
Výbušiny přijímati, dopravovati, uskladňovati, vydávati a znovu je do skladu přejímati smí závodní nebo osoby jím k tomu výslovně ustanovené. Tyto osoby musí býti oznámeny revírnímu báňskému úřadu, leč by konaly jen práce pomocné; jejich jména buďte uvedena ve známost na trvale vyvěšené vyhlášce.
§ 3.
Je zakázáno přinášeti na důl jiné výbušiny, než které byly opatřeny držitelem hor, a odnášeti výbušiny z dolu bez povolení.
§ 4.
Nalezené výbušiny buďtež neprodleně odevzdány nejbližšímu dosažitelnému dozorci. Závodní musí nález oznámiti revírnímu báňskému úřadu.
§ 5.
Každý hornický závod musí míti závodní řád o zacházení s výbušninami, který schvaluje revírní báňský úřad.
II. Trhací práce.
A. Kdo smí prováděti trhací práce.
§ 6.
(1) Trhací práce na báňském závodě smějí vykonávati jen k tomu zvláště ustanovení palní, kteří nejsou jinak účastni na výdělku havířů, anebo dozorci.
(2) Palním se může státi jen, kdo umí číst a psát, pracoval aspoň tři roky v dole, z toho aspoň rok jako havíř a prokázal potřebné znalosti pro trhací práci zkouškou, kterou provede zástupce revírního báňského úřadu. Mají-li býti dozorci pověřeni trhací prací, musí rovněž prokázati potřebné znalosti stejnou zkouškou, leč by šlo o absolventy horní školy.
(3) O palních a dozorcích pověřených trhací prací budiž na závodě veden záznam, jenž musí obsahovati údaje o průkazech jejich způsobilosti.
(4) Pro výcvik mohou s povolením závodního vykonávati trhací práci zkušení a spolehliví havíři, avšak jen pod dozorem a odpovědností palního aneb dozorce. Takový rozkaz závodního buď zapsán v záznamu podle odst. 3, při čemž buď uvedeno jméno palního a dotčeného havíře.
§ 7.
Kromě případu § 6, odst. 4 smějí palnímu pří přípravě střelných ran pomáhati havíři, kteří jsou v trhací práci vycvičeni; palní musí však býti stále při tom a na jejich práci dozírati. To platí také o zažehování zápalnice. Naproti tomu při elektrickém roznětu smí jen palní připojovati nálože k odpalovacímu vedeni a toto k roznětnici a jen on smí odpalovati.
B. Jak se střelná práce provádí.
Nabíjení, ucpávání a odpalování.
§ 8.
(1) Je zakázáno nositi v jedné ruce společně výbušiny a otevřené světlo.
(2) Rozbušky nebo rozněcovače nesmí býti vydávány současně s trhavinami jedné a téže osobě; také je nesmí současně nésti jedna a táž osoba na místo, kde se jich má použiti.
§ 9.
(1) S výjimkou lisovaného nebo zrněného černého prachu smějí se používati trhaviny jen ve tvaru náložek továrnou dodaných. Trhavina nesmí být do vývrtu násilím vsunována nebo pěchována.
(2) Nabijáky musí býti ze dřeva.
§ 10.
(1) Vývrty se smí nabíjeti teprve bezprostředně před odpálením.
(2) Roznětné náložky smějí se zhotovovati teprve bezprostředně před jejich použitím.
(3) Nabité vývrty se musí odpáliti společně najednou.
§ 11.
Před nabíjením a ucpáním se musí osoby na těchto pracích nezúčastněné tak daleko vzdáliti, aby byly bezpečny před neočekávaně vyšlou ranou.
§ 12.
(1) Všechny vývrty musí býti ucpány.
(2) K ucpání smí se použiti jen jílu nebo jiné vhodné hmoty, které opatřil držitel hor. Je zakázáno ucpávati nálož uhelným prachem nebo jinými hořlavými hmotami.
(3) Revírní dozorce musí se postarati o to, aby hmoty pro ucpávku byly připraveny blízko pracoviště, na němž se odpaluje.
a) Roznět zápalnicemi.
Vlastnosti upotřebitelných zápalnic.
§ 13.
(1) Zápalnice musí míti přiměřenou roznětnost (schopnost vznítiti rozbušku aneb bez této odpalovanou trhavinu jako na př. černý prach), musí býti snadno vznětné (lehce zažehovatelné), musí býti — pokud nemají vodotěsného povlaku — aspoň dvojitě opředeny a dobře chráněny proti propálení a vlhkosti povlakem kaolinovým nebo křídovým a dehtováním nebo jiným aspoň stejně hodnotným způsobem a musí býti co nejodolnější proti ostrým ohybům.
(2) Prachová náplň zápalnice o délce 1 m má hořeti průměrně 120 vteřin, při čemž je přípustná odchylka ± 10 vt. (průměrná rychlost hoření).
(3) Nesmí býti používáno zápalnic starších než 6 měsíců, počítaných ode dne vypravení dotčené zásilky z továrny. Výjimky povoluje revírní báňský úřad.
Úschova zápalnic.
§ 14.
(1) Zápalnice musí býti uloženy v suché dostatečně vzdušné místnosti, kde teplota, pokud lze, nepřekročí 30° C, a to pokud možno v bednách, v nichž byly dodány.
(2) Jakmile zásilka dojde, budiž zjištěno osobou, závodním k tomu výslovně ustanovenou, jsou-li zápalnice suché a zevně nepoškozené.
(3) Z každého byť i necelého sta kotoučů buďtež zapáleny 2 kusy 1 m dlouhé, namátkou z různých kotoučů vybrané, jakožto dodatková kontrola zkoušek v továrně již provedených. Případné zjištěné závady buďtež ihned oznámeny dodavateli.
Zkoušení zápalnic přímo před jejich upotřebením.
§ 15.
(1) Do 4 neděl po dodání zápalnic stačí přezkoušeti je zevně tak, že, se každý kus narovná protáhnutím sevřenou rukou nebo měkkou látkou, při čemž budiž zjištěno, zdali je zápalnice úplně suchá, tvrdá a stejnoměrně oblá, není-li zlomena a pod.
(2) Pryžované zápalnice, pokud na ně působila nízká teplota, musí býti před upotřebením uloženy v místnosti přiměřeně teplé nebo aspoň několikráte protaženy sevřenou teplou rukou a učiněny tím ohebnými.
(3) Vadných kusů nesmí býti použito.
(4) Po 4 nedělích od dodání zápalnic budiž kromě zkoušky v odst. 1 a 2 uvedené ještě zažehnut na zkoušku od každého kotouče, kus aspoň 25 cm dlouhý. Tato zkouška budiž opakována, nebyl-li dotčený kotouč spotřebován do týdne od předchozí poslední zkoušky.
(5) Vyskytnou-li se při zkouškách podle odst. 4 nepřípustné odchylky od průměrné rychlosti hoření: nebo ukáží-li se jiné vady, pak rozhodne závodní, zda a jakým způsobem se dotčeného kotouče zápalnice smí použíti.
Jak se má zacházeti se zápalnicemi při jejich použití.
§ 16.
(1) Délky zápalnic musí býti vyměřeny tak, aby měli palní a jejich pomocníci po zažehnutí poslední zápalnice ještě dosti času uchýliti se bezpečně do úkrytu, nikdy však nesmí býti kratší než 100 cm.
(2) Konce jednotlivých kusů zápalnic musí býti ostrým nožem seříznuty, plocha řezu s prachovou vložkou, musí býti zcela odkryta. Konec určený k vsunutí do rozbušky se seřízne kolmo k délce, konec, který má býti zažehnut, se seřízne zpravidla šikmo a rozřízne trochu podélně.
(3) Zápalnice smí býti zažehovány teprve tehdy, když jsou všechny vývrty připraveny k odpálení a je zajištěn rychlý ústup.
(4) Zažehování musí se díti rychle, a to doutnákem, nasazovacím zapalovačem nebo zapalovačem s výstražným světlem nebo tak, že se na čerstvě seříznutou plochu zápalnice k obnažené prachové duši přiloží hlavička zápalky a ta se rozškrtne.
(5) Tam, kde by na jednoho palního nebo jeho pomocníka připadalo více než 4 současně nebo bezprostředně za sebou jdoucí rozněty, musí se odpalovati elektricky. Užívá-li se při hromadném odpalování většího počtu náloží zažehovacích spojovacích dutinek, považuje se zažehnutí jedné dutinky za jeden roznět.
(6) Odpaluje-li se najednou více náloží, dějž se zažehování v pořadí souhlasném se směrem ústupu. Jestliže palnímu pomáhají pomocníci, musí palní předem přesně stanoviti pořadí, v jakém budou zažehovány jednotlivé zápalnice.
Záznamy.
§ 17.
Pro evidenci lhůt (§ 13, odst. 3) a pro kontrolu vad zjištěných při zkouškách (§ 14, odst. 2 a § 15, odst. 1 a 4) buďtež vedeny na závodě vhodné záznamy.
b) Roznět elektrický.
§ 18.
(1) Elektricky musí se odpalovati:
1. v místech, kde je zakázáno používati otevřeného světla;
2. na mokrých předcích a na předcích z nichž je dlouhá nebo obtížná cesta k úkrytu (na př. v jamách a chodbách s úklonem větším než 30°);
3. v uhelných dolech;
4. v případě § 16, odst. 5.
(2) Tam, kde je zakázáno otevřené světlo, a při trhací práci v uhlí nesmí býti používáno jiných nežli mžikových rozněcovačů.
(3) Při odpalování náloží s časovými rozněcovači v místech blízko sebe ležících, dlužno si počínati tak, aby při počítání vybuchujících náloží nebyla mýlka možná.
§ 19.
(1) Odpalovací vedení musí býti isolováno proti krátkému spojení nebo isolovaně uloženo.
(2) Každé pracoviště, na němž se odpaluje, musí míti své zvláštní odpalovací vedení.
(3) V dolech s nebezpečím bludných proudů musí býti odpalovací vedení isolováno. Kromě toho musí býti učiněna zvláštní opatření, aby rána předčasně nevyšla.
§ 20.
(1) Palní smí používati jen rozněcovadel, která dodal podnikatel hor. Roznětnici a klíč nebo kliku k ní musí vždy bezpečně uschovati.
(2) Výkonnost roznětnic se musí zkoušeti na povrchu aspoň jednou měsíčně.
§ 21.
Používati proudu ze silnoproudové sítě se smí jen se schválením báňského hejtmanství.
Skrápění při odpalování.
§ 22.
(1) Před nabíjením vývrtů se musí uhelný prach skropiti vodou v okruhu 20 m ve všech směrech od místa odstřelu.
(2) Výjimky z ustanovení odst. 1 může povoliti revírní báňský úřad.
Omezení trhací práce.
§ 23.
(1) V dolech, které byly revírním báňským úřadem zařazeny mezi doly s nebezpečím třaskavých větrů, musí palní bezprostředně před nabíjením vývrtů zkoušeti větry na obsah důlního plynu v okruhu 10 m kol místa odstřelu. Stran ostatních dolů platí toto ustanovení pro předky, na kterých se musí počítati s výskytem třaskavých větrů.
(2) Byl-li zjištěn na pracovišti nebo blízko něho důlní plyn v množství menším než 1.5% smí: se užiti jen výbušin důlně bezpečných; byl-li zjištěn na pracovišti důlní plyn ve větším množství než 1.5%, je zakázáno na něm odpalovati, jakož i na předcích, které leží v dílčím větrním proudu za ním. Revírní dozorce je povinen postarati se, aby dotčení palní byli o tom zpraveni. Tento zákaz platí tak dlouho, až představený zjistí, že předky jsou prosté důlního plynu, a odpalování opět povolí.
(3) V hnědouhelných dolech zařazených do II. a III. třídy dolů s nebezpečím třaskavých větrů, smí se užívati i na předcích, kde nebyl zjištěn důlní plyn, jen výbušin důlně bezpečných. Totéž platí pro jednotlivá větrní odděleni hnědouhelných dolů zařazená do II. a III. třídy nebezpečnostní.
§ 24.
V blízkosti zápar a ohňů je trhací práce zakázána.
Ochrana přeď úlomky.
§ 25.
(1) Než, palní zažehne zápalnici nebo než při elektrickém roznětu připojí odpalovací vedení k roznětnici, má se postarati, aby všechny přístupy ku předku, kde se odpaluje, byly lidmi střežený. Nestačí-li k tomu osádka, musí býti neobsazené příchody zahrazeny a na nich vyvěšeny tabulky s nápisem „Hoří!“. Palní má předek opustiti naposled.
(2) Odpáliti se smí teprve, když lidé v blízkosti se nalézající byli varováni hlasitým voláním „Hoří!“ a uchýlili se do bezpečí.
(3) Uzavření místa odstřelu smí se zrušiti, až když palní prohlásil, že se smí vstoupiti na předek.
§ 26.
(1) Blíží-li se dva předky k sobě, určí revírní dozorce, od které doby má předák vyrozumívati osádku protičelby před odpálením nálože.
(2) Očekává-li se prorážka, má revírní dozorce práci na jednom z předků zastaviti a přístup k němu uzavříti.
(3) Důlní díla, do kterých může střelná rána proraziti, buďte uzavřena podle § 25.
§ 27.
Kde důlní díla neposkytují proti střelné ráně žádnou ochranu, musí býti připraveny úkryty nebo jinaká krycí zařízení.
Jak se má osádka chovati po odstřelu.
§ 28.
(1) Odpaluje-li se mžikově více než jedna rána a časově nebo zápalnicí více než tři rány, smí se na pracoviště opět vstoupiti teprve 15 minut po odpálení.
(2) Selhala-li rána nebo jsou-li o tom pochybnosti, smí se na pracoviště opět vstoupiti teprve po 20 minutách. Tuto vyčkávací lhůtu nutno dodržeti i při neúplném vybuchnutí. Za neúplně vybuchlou ránu nutno považovati onu, u které bylo při odpálení slyšeti jen slabé třesknutí, neb která vybuchla s menším hlukem než obyčejně aneb u které bylo po spuštění roznětnice slyšeti sykot.
(3) Čekací doba musí se počítati s hodinkami.
§ 29.
(1) Po odpálení smí předák dovoliti vstup na pracoviště teprve, když se záduchy vytratily.
(2) Na pracovišti musí být potom strop i stěny odtrhány. Během této práce smí být na pracovišti jen předák a lidé jím určení.
§ 30.
(1) Po odtrhání smí se s prací na zdělávaném místě opět započíti jen když předák přesně prohlédl zdělávané místo a zjistil, že rány neselhaly a zbytky výbušin nezůstaly v hornině vězet.
(2) Nemůže-li to předák do konce směny spolehlivě zjistiti, musí zpraviti na pracovním místě předáka následující směny osobně nebo písemným sdělením nebo náčrtkem o tom, kolik ran bylo vypáleno a kde byly vývrty založeny.
§ 31.
(1) Jestliže rány selhaly nebo zbytky trhavin zůstaly v hornině vězet, nesmí se pracovati v nebezpečné blízkosti rány.
(2) Selhavší nálože a zbytky trhavin uvázlé v hornině smí zneškodniti jen palní, a to způsobem dovoleným podle závodního řádu o zacházení s výbušinami. Jiné nálože nesmí se při tom současně odpalovati.
(3) O selhavších náložích musí předák zpraviti příslušného palního. Nepřijde-li palní do konce směny, musí předák osobně ukázati selhavší nálož nebo zbytek trhaviny v hornině předáku následující směny. Není-li to možno, musí selhavší ránu nebo píšťalu označiti, místo odstřelu zahraditi a oznámiti to revírnímu dozorci.
§ 32.
(1) Odstraňují-li se selhavší rány a píšťaly, smí býti na předku jen osoby při tom zaměstnané.
(2) Nemůže-li palní selhavší ránu nebo píšťalu zneškodniti do konce směny, musí ji osobně ukázati palnímu z následující směny. Není-li to možno, musí selhavší ránu nebo píšťalu označiti, místo odstřelu zahraditi a oznámiti to revírnímu dozorci.
§ 33.
(1) Je zakázáno nálože zcela nebo zčásti vyškrabávati nebo vyvrtávati a píšťaly provrtávati.
(2) Píšťaly se smí znovu nabíjeti jen, aby se odstranily zbytky trhaviny. To se smí státi, až když se stěny vývrtu úplně ochladily.
C. Trhací práce při hloubení.
§ 34.
O trhací práci při hloubení jam platí ustanovení §§ 6—33 se změnami, které vyplývají z §§ 35—39.
§ 35.
Roznětné náložky se nesmí zhotovovati na spodku jámy.
§ 36.
Výbušiny se musí na spodek dopravovati v uzavřených brašnách. Roznětné náložky buďtež uloženy ve zvláštní brašně nebo pouzdře.
§ 37.
(1) Při spojování elektrovodných drátů a připojování na odpalovací kabel smí býti přítomny nejvýše 3 osoby a palní. Palní má opustiti spodek jámy naposled.
(2) Odpáliti nálože smí jen palní sám, a to s povrchu nebo z mezipatra.
§ 38.
(1) Pro odpalování musí být připraven zvláštní kabel.
(2) Před odpálením musí palní zkoušeti kabel zvláštním přístrojem.
(3) Než se připojí dráty rozněcovačů k odpalovacímu kabelu, musí palní vypnouti proud pro osvětlování spodku jámy.
§ 39.
Po odpálení smí se s prací na spodku jámy započíti teprve, když palní prozkoumal účinek ran.
III. Přechodná a závěrečná ustanovení.
§ 40.
Dosavadní předpisy báňských úřadů o provádění trhacích prací v hornických závodech se zrušují.
§ 41.
Výjimky z tohoto nařízení povoluje, pokud není v něm jinak stanoveno, báňské hejtmanství.
§ 42.
Přestupky tohoto nařízení se trestají podle zákonných ustanovení.
§ 43.
Toto nařízení nabývá účinnosti pro doly ležící ve vnější oblasti země České dnem vyhlášení, pro doly ve vnitřní oblasti země České 3 měsíce po vyhlášení.

Báňský hejtman:
Dr. Volejník v. r.