147/1927 Sb.
Mezinárodní opiová úmluva.

147.
Mezinárodní opiová úmluva.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ,
ALBANIE, NĚMECKA, RAKOUSKA, BELGIE, BRASILIE, ŘÍŠE BRITSKÉ,
KANADY, COMMONWEALTHU AUSTRALSKÉHO, UNIE JIHOAFRICKÉ,
NOVÉHO ZÉLANDU, SVOBODNÉHO STÁTU IRSKÉHO A INDIE,
BULHARSKA, CHILE, KUBY, DÁNSKA, ŠPANĚLSKA, FRANCIE,
ŘECKA, MAĎARSKA, JAPONSKA, LOTYŠSKA, LUCEMBURSKA, NICARAGUY,
NIZOZEMSKA, PERSIE, POLSKA, PORTUGALSKA, KRÁLOVSTVÍ SRBŮ,
CHORVATŮ A SLOVINCŮ, SIAMU, SUDANU, ŠVÝCARSKA
A URUGUAYE
BYLA SJEDNÁNA TATO ÚMLUVA A PROTOKOL:


(Překlad.)
SPOLEČNOST NÁRODŮ.
DRUHÁ OPIOVÁ KONFERENCE.
Úmluva.
ALBANIE, NĚMECKO, RAKOUSKO, BELGIE, BRAZILIE, ŘÍŠE BRITSKÁ, KANADA, COMMONWEALTH AUSTRÁLSKÝ, UNIE JIHOAFRICKÁ, NOVÝ ZÉLAND, SVOBODNÝ STÁT IRSKÝ a INDIE, BULHARSKO, ČILE, KUBA, DÁNSKO, ŠPANĚLSKO, FRANCIE, ŘECKO, MAĎARSKO, JAPONSKO, LOTYŠSKO, LUCEMBURSKO, NICARAGUA, NIZOZEMSKO, PERSIE, POLSKO, PORTUGALSKO, KRÁLOVSTVÍ SRBŮ, CHORVATŮ A SLOVINCŮ, SIAM, SUDAN, ŠVÝCARSKO, ČESKOSLOVENSKO A URUGUAY,
Hledíce k tomu, že provádění ustanovení Haagské Úmluvy z 23. ledna 1912 Smluvními stranami mělo v zápětí výsledky velké důležitosti, že však podloudnictví a zneužívání látek uvedených v Úmluvě pokračuje ve veliké míře;
Přesvědčeny, že podloudnictví a zneužívání těchto látek může býti skutečně potlačeno jen účinnějším zmenšením pěstění a výroby těchto látek a bedlivějším dozorem a dohledem na mezinárodní obchod, než předvídá řečená Úmluva;
Přejíce si učiniti další opatření, aby dosaženo bylo cíle vytčeného jmenovanou Úmluvou, a doplniti a zesíliti její ustanovení;
Vědomy, že toto zmenšení a tento dozor vyžadují spolupráci všech Smluvních stran;
Důvěřujíce, že toto humanní úsilí dojde jednohlasného souhlasu zúčastněných zemí:
Vysoké Smluvní strany rozhodly se sjednati k tomu cíli Úmluvu a jmenovaly svými plnomocníky:
President Nejvyšší Rady Albánské:
p. B. Blinishti,
ředitele albánského sekretariátu u Společnosti Národů.
President Říše Německé:
p. H. von Eckardta,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra.
President Republiky Rakouské:
p. Emericha Pflügla,
zplnomocněného ministra, zástupce federální vlády rakouské u Společnosti Národů.
Jeho Veličenstvo Král Belgů:
p. Fernanda Peltzera,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské;
Dr. Ferdinanda de Myttenaere,
vrchního inspektora lékáren.
President Spojených Států Brazilských:
Dr. Humberto Gotuzzo,
vrchního lékaře péče o choromyslné v Rio de Janeiro;
Dr. Pedro Pernambuco,
mimořádného profesora na lékařské fakultě university v Rio de Janeiro.
Jeho Veličenstvo Král Spojeného Království Velké Britanie a Irska a Britských Dominií Zámořských, Císař Indický:
Sira Malcolma Delevingne,
K. C. B., zástupce státního podtajemníka;
a
za Dominion Kanadské:
Ctihodného R. Danduranda,
senátora, delegáta na VI. Shromáždění Společnosti Národů;
za Commonwealth Austrálský:
p. M. L. Shepherda,
I. S. O., oficielního tajemníka Commonwealth austrálského ve Velké Britanii;
za Unii Jihoafrickou:
p. J. S. Smita,
Vysokého komisaře ve Spojeném království;
za Dominion Novozélandské:
Ctihodného Sira James Allena,
K. C. B., Vysokého komisaře pro Nový Zéland ve Spojeném království;
za Svobodný Stát Irský:
p. Michaela MacWhitea,
zástupce Svobodného státu irského u Společnosti Národů;
za Indii:
p. R. Sperlinga,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra Jeho britského Veličenstva u Spolkové rady švýcarské.
Jeho Veličenstvo Král Bulharů:
p. Dimitrije Mikoffa,
chargé d’affaires ve Švýcarsku.
President Republiky Čilské:
p. Emilio Bello-Codesido,
velvyslance, presidenta čilské delegace na šestém Shromáždění Společnosti Národů.
President Republiky Kubánské:
p. Aristida de Agüero y Bethencourt,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Presidenta Říše německé a u Presidenta Republiky rakouské.
Jeho Veličenstvo Král Dánský:
p. A. Oldenburga,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské, zástupce Dánska u Společnosti Národů.
Jeho Veličenstvo Král Španělský:
p. E. de Palacios,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské.
President Republiky Francouzské:
p. G. Bourgois,
francouzského konsula;
p. A. Kirchera,
ředitele cel a nepřímých daní v Indočíně.
President Republiky Hellenské:
p. Vassili Dendramise,
chargé d’affaires ve Švýcarsku.
Jeho Nejjasnější Výsost
Guvernér Maďarska:
Dr. Zoltána Baranyai,
ředitele královského maďarského sekretariátu u Společnosti Národů.
Jeho Veličenstvo Císař Japonský:
p. S. Kaku,
bývalého civilního guvernéra generální vlády v Taiwanu;
p. Yotaro Sugimuru,
velvyslaneckého radu, zástupce přednosty císařského úřadu japonského u Společnosti Národů.
President Republiky Lotyšské:
p. W. G. Salnaise,
ministra sociální péče.
Její Královská Výsost Velkovévodkyně Lucemburská:
p. Charles Vermaira,
lucemburského konsula v Ženevě.
President Republiky Nicaragujské:
p. A. Sottile,
nicaragujského konsula v Ženevě, stálého delegáta u Společnosti Národů.
Její Veličenstvo Královna Nizozemská:
p. W. G. van Wettuma,
člena poradní komise Společnosti Národů pro otázky opia a jiných škodlivých drog;
Dr. J. B. M. Coebergha,
vrchního inspektora služby Veřejného zdravotnictví;
p. A. D. A. de Kat Angelino,
tajemníka pro čínské věci ve vládě nizozemské Indie.
Jeho Císařské Veličenstvo Perský šach:
Jeho Výsost prince Mirzu Riza Khan Arfa-od-Dovleh,
velvyslance, zástupce císařské vlády u Společnosti Národů.
President Republiky Polské:
Dr. W. Chodźko,
bývalého ministra veřejného zdravotnictví, zástupce polské vlády v Mezinárodním úřadě veřejného zdravotnictví.
President Republiky Portugalské:
p. Bartholomeu Ferreiru,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské;
Dr. Rodrigo J. Rodriguesa,
guvernéra Macao.
Jeho Veličenstvo Král Srbů, Chorvatů a Slovinců:
p. M. Yovanoviće,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské, stálého delegáta u Společnosti Národů.
Jeho Veličenstvo Král Siamský:
Jeho Nejjasnější Výsost prince Damrase,
Chargé d’affaires v Nizozemsku.
Jeho Excellence Generální Guvernér Sudanu:
Sira Wasey Sterryho,
C. B. E., právního tajemníka sudanské vlády.
Spolková Rada Švýcarská:
p. Paula Dinicherta,
zplnomocněného ministra, přednostu oddělení pro zahraniční věci spolkového politického departementu.
President Republiky Československé:
p. Ferdinanda Veverku,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské, stálého delegáta u Společnosti Národů.
President Republiky
Uruguayské:
p. Enrique E. Buero,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra u Spolkové rady švýcarské,
kteří, předloživše si své plné moci, jež shledány v dobré a náležité formě, shodli se na těchto ustanoveních:
HLAVA I.
Definice.
Článek 1.
K účelu této Úmluvy Smluvní strany shodují se v tom, že přijímají tyto definice:
Surové opium. — Výrazem „surové opium“ se rozumí šťáva samočinně ssedlá, vyrobená z makovic máku setého (Papaver somniferum L.), která nebyla dosud podrobena žádnému zpracování vyjma takové, jež jest nutno k jejímu balení a dopravě, ať obsahuje jakékoli množství morfia.
Medicinální opium. — Výrazem „medicinální opium“ se rozumí opium, které podrobeno bylo nutnému zpracování, aby se hodilo pro potřebu lékařskou, ať se nalézá v prášku nebo drobných kouscích, ať smíšeno s neutrálními látkami podle požadavků lékopisu.
Morfium. — Výrazem „morfium“ se rozumí hlavní alkaloid opia s chemickým vzorcem C17H19NO3.
Diacetyl morfia. — Výrazem „diacetyl morfia“ se rozumí diacetyl morfia (diamorfium, heroin) s chemickým vzorcem C21H23NO5.
Listy kokové. — Výrazem „listy kokové“ se rozumí list Erythroxylon Coca Lamarck, Erythroxylon novo-granatense (Morris) Hieronymus a jejich druhů, z čeledi Erythroxylaceae, a list jiných odrůd tohoto rodu, z nichž mohl by býti kokain získán přímo nebo získán chemickou cestou.
Surový kokain. — Výrazem „surový kokain“ se rozumějí všechny výrobky získané z listu kokového, jež přímo nebo nepřímo mohou sloužiti k výrobě kokainu.
Kokain. — Výrazem „kokain“ se rozumí methyl-benzoyl levotočivý ekgonin ([a] D 20° = — 16° 4 v 20% chloroformovém roztoku s chemickým vzorcem C17H21NO4.
Ekgonin. — Výrazem „ekgonin“ se rozumí levotočivý ekgonin ([a] D 20° = — 45° 6 v 5% vodném roztoku), jehož chemický vzorec jest C9H15NO3 . H2O, a všechny deriváty tohoto ekgoninu, které by mohly průmyslově sloužiti k jeho zpětnému získání.
Indické konopí. — Výrazem „indické konopí“ se rozumí suchý, kvetoucí nebo plodonosný vrcholík pestíkových rostlin Cannabis sativa L., z něhož pryskyřice nebyla vyloučena, ať jest uveden do obchodu pod jakýmkoli pojmenováním.
HLAVA II.
Vnitřní dozor na surové opium a listy kokové.
Článek 2.
Smluvní strany se zavazují, že vydají zákony a nařízení, pokud se tak ještě nestalo, aby zajistily účinný dozor na výrobu, rozdělování a vývoz surového opia; zavazují se rovněž čas od času přehlížeti a zostřiti, bude-li toho zapotřebí, příslušné zákony a nařízení, jež vydají ve smyslu článku 1. Haagské Úmluvy z roku 1912 nebo této Úmluvy.
Článek 3.
Smluvní strany omezí se zřetelem k různým svým obchodním podmínkám počet měst, přístavů nebo jiných míst, jimiž vývoz nebo dovoz surového opia nebo listů kokových bude dovolen.
HLAVA III.
Vnitřní dozor na vyráběné drogy.
Článek 4.
Ustanovení této hlavy vztahují se na tyto látky:
a) Opium medicinální;
b) Surový kokain a ekgonin;
c) Morfium, diacetyl morfia, kokain a jich příslušné soli;
d) Všechny přípravky oficinelní a neoficinelní (zahrnujíc v to i prostředky zvané antiopium), které obsahují více než 0·2% morfia nebo více než 0·1% kokainu;
e) Všechny přípravky, které obsahují diacetyl morfia;
f) Přípravky galenické (výtažek a tinktura) indického konopí;
g) Každý jiný omamný prostředek, na který se může tato Úmluva vztahovati podle článku 10.
Článek 5.
Smluvní strany vydají účinné zákony a nařízení, tak aby výroba, dovoz, prodej, rozdělování, vývoz a užívání látek, na něž se tato hlava vztahuje, bylo omezeno výlučně na potřeby lékařské a vědecké. Budou spolupracovati navzájem, aby bylo zabráněno užívání těchto látek k jakémukoli jinému účelu.
Článek 6.
Smluvní strany budou dozírati na všechny osoby, které vyrábějí, dovážejí, prodávají, rozdělují nebo vyvážejí látky, na něž se tato hlava vztahuje, jakož i na budovy, kde tyto osoby provozují takový průmysl nebo obchod.
Za tím účelem Smluvní strany budou povinny:
a) Omeziti výrobu látek uvedených v článku 4. b), c), g) výlučně na podniky a místnosti, které k tomu cíli jsou oprávněny;
b) vyžadovati, aby všichni, kdož vyrábějí, dovážejí, prodávají, rozdělují nebo vyvážejí řečené látky, byli opatřeni oprávněním nebo dovolením provozovati tyto činnosti;
c) vyžadovati od těchto osob, aby ve svých knihách vedly záznamy o vyrobeném, dovezeném, vyvezeném, prodaném a kterýmkoli jiným způsobem postoupeném množství řečených látek. Toto pravidlo nebude se nutně vztahovati na množství použitá lékaři, jakož i na prodeje učiněné na lékařský předpis lékárníky řádně oprávněnými, jsou-li předpisy v každém případě řádně uschovány lékařem nebo lékárníkem.
Článek 7.
Smluvní strany učiní opatření, aby každý převod v jejich vnitřním obchodu na neoprávněné osoby nebo každé držení těmito osobami látek, na něž se tato hlava vztahuje, bylo zakázáno.
Článek 8.
Zjistí-li Zdravotní komitét Společnosti Národů, když byl předložil otázku Stálému komitétu Mezinárodního úřadu veřejného zdravotnictví v Paříži za účelem podání dobrého zdání a zprávy, že některé přípravky obsahující omamné prostředky uvedené v této hlavě nemohou dáti vznik náruživosti užívání jedů pro povahu léčivých látek, s nimiž jsou tyto přípravky sloučeny a které znemožňují ve skutečnosti jejich zpětné získání, Zdravotní komitét uvědomí o tomto zjištění Radu Společnosti Národů. Rada sdělí toto zjištění se Smluvními stranami, což bude míti v zápětí, že na dotyčné přípravky nebudou se ustanovení této Úmluvy vztahovati.
Článek 9.
Každá Smluvní strana může oprávniti lékárníky, aby vydali obecenstvu z vlastního popudu jako lék pro bezprostřední spotřebu v případě naléhavé nutnosti tyto opiové oficinelní přípravky: Opiovou tinkturu, laudanum Sydenham, doverský prášek; nicméně největší dávka, jež může býti v tomto případě vydána, nesmí obsahovati více než 0·25 g oficinelního opia a lékárník musí zaznamenati ve svých knihách podle článku 6 c) vydaná množství.
Článek 10.
Zjistí-li Zdravotní komitét Společnosti Národů, když byl předložil otázku Stálému komitétu Mezinárodního úřadu veřejného zdravotnictví v Paříži za účelem podání dobrého zdání a zprávy, že kterýkoli omamný prostředek, na nějž se tato Úmluva nevztahuje, jest způsobilý dáti vznik podobnému zneužití a vyvolati účinky právě tak škodné jako látky uvedené v této hlavě Úmluvy, uvědomí Zdravotní komitét Radu Společnosti Národů a doporučí jí, aby ustanovení této Úmluvy vztahovala se na tuto látku.
Rada Společnosti Národů oznámí toto doporučení Smluvním stranám. Smluvní strana, která přijme doporučení, oznámí svůj souhlas generálnímu tajemníkovi Společnosti Národů, jenž o tom uvědomí ostatní Smluvní strany.
Ustanovení této Úmluvy budou se ihned vztahovati na předmětnou látku ve vztazích mezi Smluvními stranami, které přijmou doporučení uvedené v předchozím odstavci.
HLAVA IV.
Indické konopí.
Článek 11.
1. Dodatkem k ustanovením hlavy V. této Úmluvy, která budou se vztahovati na indické konopí a pryskyřici z něho vyloučenou, Smluvní strany se zavazují:
a) Že zakáží vývoz pryskyřice vyloučené z indického konopí a obvyklé přípravky, jichž základem jest pryskyřice (jako hašiš, esrar, šira a džamba) do těch zemí, které zakázaly jejich užívání, a když jejich vývoz jest povolen, že budou požadovati předložení zvláštního dovozního osvědčení vydaného vládou státu dovozního, jímž se potvrzuje, že dovoz jest schválen k účelům vyznačeným v osvědčení a že pryskyřice a její přípravky nebudou opět vyvezeny;
b) že budou požadovati, dříve než vydají pro indické konopí vývozní povolení zmíněné v článku 13. této Úmluvy, předložení zvláštního dovozního osvědčení vydaného vládou státu dovozního, jímž se potvrzuje, že dovoz jest schválen a určen výlučně k potřebám lékařským a vědeckým.
2. Smluvní strany budou prováděti účinný dozor, tak aby zabránily nedovolenému mezinárodnímu obchodu indickým konopím a obzvláště pryskyřicí.
HLAVA V.
Dozor na mezinárodní obchod.
Článek 12.
Každá Smluvní strana bude požadovati, aby pro každý dovoz kterékoli z látek, na něž se tato Úmluva vztahuje, bylo opatřeno zvláštní dovozní povolení. Toto povolení bude udávati množství, jež má býti dovezeno, jméno a adresu dovozce, jakož i jméno a adresu vývozce.
Na dovozním povolení bude vyznačena lhůta, v níž jest dovoz provésti; může jím býti připuštěn dovoz i v několika zásilkách.
Článek 13.
1. Každá Smluvní strana bude požadovati, aby pro každý vývoz kterékoli z látek, na něž se vztahuje tato Úmluva, bylo opatřeno zvláštní vývozní povolení. Na tomto povolení bude udáno množství, jež má býti vyvezeno, jméno a adresa vývozce, jakož i jméno a adresa dovozce.
2. Smluvní strana bude požadovati, dříve než vydá toto vývozní povolení, aby osoba nebo firma žádající o vývozní povolení předložila dovozní osvědčení vydané vládou státu dovozního a potvrzující, že dovoz jest schválen.
Každá Smluvní strana se zavazuje, že zavede pokud možno dovozní osvědčení, jehož vzor jest připojen k této Úmluvě.
3. Ve vývozním povolení bude určena lhůta, v níž jest vývoz provésti, a uvedeno číslo a datum dovozního osvědčení, jakož i úřad, který je vydal.
4. Opis vývozního povolení bude zásilku doprovázeti a vláda, která vydá vývozní povolení, zašle jeho opis vládě země dovozní.
5. Jakmile dovoz bude proveden nebo projde-li lhůta stanovená pro dovoz, vrátí vláda dovozní země vývozní povolení s příslušným potvrzením na rubu vládě země vývozní. V tomto potvrzení bude vyznačeno množství skutečně dovezené.
6. Je-li skutečně vyvezené množství nižší než jest vyznačeno ve vývozním povolení, bude toto množství poznamenáno příslušnými úřady na vývozním povolení a na každém úředním opisu tohoto povolení.
7. Týká-li se žádost o vývoz zásilky, jež má býti uložena v celním skladišti dovozní země, může příslušný úřad vývozní země přijmouti na místě zmíněného dovozního osvědčení osvědčení zvláštní, jímž příslušný úřad dovozní země potvrzuje, že povolil dovoz zásilky za shora zmíněných podmínek. V takovém případě bude ve vývozním povolení přesně vyznačeno, že zásilka jest vyvážena, aby byla uložena v celním skladišti.
Článek 14.
Aby bylo zajištěno úplné použití a provádění ustanovení této Úmluvy ve svobodných přístavech a ve svobodných pásmech, zavazují se Smluvní strany, že použijí svých platných zákonů a nařízení na svobodné přístavy a svobodná pásma ležící na jejich území a budou v nich vykonávati, pokud jde o látky uvedené v této Úmluvě, týž dohled a dozor jako v jiných částech svého území.
Nicméně nezabraňuje tento článek žádné Smluvní straně používati na řečené látky ustanovení ráznějších ve svobodných přístavech a svobodných pásmech než v ostatních částech svého území.
Článek 15.
1. Pro žádnou zásilku kterékoli z látek uvedených v této Úmluvě, je-li tato zásilka dovážena z jedné země do druhé, nebude povolen průvoz třetí zemí — ať tato zásilka jest či není přeložena s lodi nebo vozidla použitého — nebude-li předložen příslušným úřadům této země zásilku doprovázející opis vývozního povolení (nebo osvědčení o změně cesty, bylo-li toto osvědčení vydáno podle následujícího odstavce).
2. Příslušné úřady země, kterouž zásilka kterékoli z látek uvedených v této Úmluvě smí projíti, učiní nutná opatření, aby zabránily změně cesty této zásilky na jiné místo určení, než jest označeno na opisu vývozního povolení (nebo na osvědčení o změně cesty), který doprovází tuto zásilku, pak-li vláda této země nepovolila tuto změnu cesty zvláštním osvědčením o změně cesty. Osvědčení o změně cesty bude vydáno jen po obdržení dovozního osvědčení podle ustanovení článku 13., jež vydá vláda, do jejíž země má řečená zásilka změniti cestu; toto osvědčení bude obsahovati tytéž údaje jako vývozní povolení podle předpisu článku 13., současně i jméno země, z níž tato zásilka byla původně vyvezena. Všechna ustanovení článku 13., jež se vztahují na vývozní povolení, budou se vztahovati rovněž na osvědčení o změně cesty.
Kromě toho vláda země povolující změnu cesty zásilky, musí podržeti opis původního vývozního povolení (nebo osvědčení o změně cesty), který doprovázel řečenou zásilku v době jejího vstupu na území dotyčné země, a vrátiti jej vládě, která jej vydala, oznamujíc jí současně jméno země určení, v jejíž prospěch změna cesty byla povolena.
3. V případech, kdy doprava se děje vzduchem, předcházející ustanovení tohoto článku nebudou platiti, jestliže letadlo přeletí bez přistání území třetí země. Přistane-li letadlo na území třetí země, jest užíti ustanovení řečených, pokud to okolnosti dovolí.
4. Odstavec 1. až 3. tohoto článku nebude prejudikovati ustanovením kterékoli mezinárodní dohody omezující dozor, který by mohl býti prováděn některou ze Smluvních stran na látky uvedené v této Úmluvě, když jsou přepravovány přímo.
5. Ustanovení tohoto článku nebudou se vztahovati na dopravu látek poštou.
Článek 16.
Je-li zásilka některé z látek uvedených v této Úmluvě vyloděna na území některé Smluvní strany a složena v celním skladišti, nebude moci býti vyzvednuta z tohoto skladiště, aniž by dovozní osvědčení vydané vládou země určení a potvrzující, že dovoz jest schválen, bylo předloženo úřadu, jemuž celní skladiště podléhá. Tento úřad vydá zvláštní povolení pro každou zásilku takto vyzvednutou a jím nahradí vývozní povolení zmíněné v článcích 13., 14. a 15.
Článek 17.
Pokud prochází zásilka látek uvedených v této Úmluvě jako průvozní zboží územím některé Smluvní strany, nebo pokud jest tam uložena v celním skladišti, nesmí býti podrobena žádnému úkonu, který by změnil buď její povahu, nebo, a to bez povolení příslušného úřadu, její balení.
Článek 18.
Pokládá-li některá ze Smluvních stran za nemožné použíti kteréhokoli ustanovení této hlavy na svůj obchod s jinou zemí z toho důvodu, že tato není stranou této Úmluvy, bude vázána použíti ustanovení této hlavy, jen pokud to okolnosti dovolí.
HLAVA VI.
Stálý ústřední komitét.
Článek 19.
Stálý ústřední komitét bude jmenován do tří měsíců ode dne, kdy tato Úmluva nabude platnosti.
Ústřední komitét bude se skládati z osmi osob, které svojí odbornou schopností, svojí nestranností a svojí nezávislostí budou vzbuzovati všeobecnou důvěru.
Členové Ústředního komitétu budou jmenováni Radou Společnosti Národů.
Spojené Státy Severoamerické a Německo budou vyzvány, aby označily k účasti na tomto jmenování po jedné osobě. Při tomto jmenování bude vzat zřetel k důležitosti toho, aby v Ústředním komitétu byly v náležitém poměru osoby, které znají otázku omamných prostředků jak v zemích, kde jsou pěstěny a vyráběny, tak v zemích, kde jsou spotřebovány, a které mají vztahy k těmto zemím.
Členové Ústředního komitétu nebudou zastávati úřadů, které je činí přímo závislými na jejich vládách.
Členové Komitétu budou jmenováni na dobu pěti let a budou znovu volitelni.
Komitét zvolí svého předsedu a stanoví svůj jednací řád.
Pro zasedání Komitétu budou čtyři členové tvořiti quorum.
Rozhodnutí Komitétu vztahující se na článek 24. a 26. musí býti odhlasována naprostou většinou hlasů všech členů Komitétu.
Článek 20.
Rada Společnosti Národů v souhlasu s Komitétem učiní nutná opatření pro zřízení a činnost Komitétu, aby zaručena byla plná nezávislost tohoto orgánu při provádění jeho technických úkonů ve shodě s touto Úmluvou a aby zajištěn byl generálním tajemníkem chod správy Komitétu.
Generální tajemník bude jmenovati tajemníka a úřednictvo Ústředního komitétu na naznačení tímto Komitétem a s výhradou schválení Radou.
Článek 21.
Smluvní strany se shodují, že každoročně zašlou před 31. prosincem Stálému ústřednímu komitétu stanovenému článkem 19. odhady množství každé z látek uvedených v Úmluvě, která mají býti dovezena na jejich území pro vnitřní spotřebu během následujícího roku k účelům lékařským, vědeckým a jiným.
Tyto odhady nelze považovati za závazné pro příslušnou vládu, nýbrž budou oznámeny Ústřednímu komitétu jako pomůcka k výkonu jeho mandátu.
V případech, kde by okolnosti zavazovaly zemi, aby během roku změnila své odhady, oznámí tato země Ústřednímu komitétu opravené odhady.
Článek 22.
1. Smluvní strany se shodují, že každoročně nejpozději do tří měsíců [v případech uvedených v odstavci c) do pěti měsíců] po ukončení roku a způsobem, jenž bude naznačen Ústředním komitétem, zašlou jemu co nejúplnější a nejpřesnější statistiky vztahující se na předcházející rok:
a) O pěstění surového opia a listů kokových;
b) O výrobě látek uvedených v hlavě III, článku 4. b), c), g) této Úmluvy a surovinách užívaných pro tuto výrobu. Množství látek, jehož se užívá k výrobě jiných derivátů než těch, které jsou uvedeny v této Úmluvě, bude ohlášeno odděleně;
c) O zásobách látek uvedených v hlavě II. a III. této Úmluvy, které jsou v držení velkoobchodníků nebo států za účelem vnitřní spotřeby pro jiné potřeby než pro potřeby státu;
d) O spotřebě mimo potřeby státu látek uvedených v hlavě II. a III. této Úmluvy;
e) O množství látek uvedených v této Úmluvě, jež byla konfiskována v důsledku nedovoleného dovozu a vývozu; v těchto statistikách bude uveden způsob, jakým bylo naloženo s konfiskovanými látkami, jakož i všechny ostatní prospěšné údaje o konfiskaci a použití konfiskovaných látek.
Statistiky uvedené sub a, b, c, d, e budou oznámeny Ústředním komitétem Smluvním stranám.
2. Smluvní strany se shodují, že do čtyř týdnů po ukončení každého období tří měsíců a pro každou z látek uvedených v této Úmluvě zašlou Ústřednímu komitétu způsobem, který jím bude předepsán, statistiky podle zemí původu nebo určení o dovozu a vývozu každé z těchto látek za předcházející čtvrtletí. Tyto statistiky budou zaslány telegraficky v případech, jež by Komitét určil, leda by množství nedosahovalo minima, jež bude stanoveno pro každou látku Ústředním komitétem.
3. Dodávajíce statistiky podle tohoto článku vlády udávají odděleně množství dovezená nebo zakoupená pro státní potřebu, aby bylo možno určiti množství požadovaná pro všeobecné potřeby lékařské a vědecké. Ústřední komitét nebude oprávněn klásti otázky nebo vyjádřiti jakékoli mínění, pokud jde o množství dovezená nebo zakoupená pro potřeby státu nebo o jejich upotřebení.
4. Ve smyslu tohoto článku látky držené, dovezené nebo koupené státem pro případný prodej nejsou považovány za skutečně držené, dovezené nebo koupené pro potřeby státu.
Článek 23.
K doplnění údajů oznamovaných Ústřednímu komitétu o konečném přídělu celého světového množství surového opia zašlou vlády zemí, v nichž užívání připravovaného opia jest dočasně povoleno, každoročně nejpozději do tří měsíců po ukončení roku Komitétu způsobem, který bude jím předepsán, kromě statistik, o nichž se činí zmínka v článku 22., co nejúplnější a nejpřesnější statistiky, vztahující se na předchozí rok:
1. O výrobě připravovaného opia a surovin užívaných k této výrobě;
2. O spotřebě připravovaného opia.
Rozumí se, že Komitét nebude oprávněn klásti otázky nebo vyjadřovati jakékoli mínění o těchto statistikách a že ustanovení článku 24. nebudou se vztahovati na otázky uvedené v tomto článku, leda že Komitét zjistí nedovolené mezinárodní transakce ve značné míře.
Článek 24.
1. Ústřední komitét bude stále dohlížeti na pohyb mezinárodního obchodu. Jestliže zprávy, jež má po ruce, ho dovedou k závěru, že určitá země shromažďuje přílišná množství látky uvedené v této Úmluvě a hrozí takto státi se střediskem nedovoleného obchodu, bude míti právo žádati dotyčnou zemi o vysvětlení prostřednictvím generálního tajemníka Společnosti národů.
2. Nebude-li vůbec podáno vysvětlení v přiměřené době, nebo jestliže daná vysvětlení nebudou dostatečná, bude míti Ústřední komitét právo upozorniti na to vlády všech Smluvních stran, jakož i Radu Společnosti Národů a doporučiti, aby žádný nový vývoz látek, na které se tato Úmluva vztahuje, nebo kterékoli z nich nebyl proveden s určením do dotyčné země po tak dlouho, až Komitét oznámí, že se mu dostalo uspokojení ohledně stavu v této zemi, pokud jde o řečené látky. Ústřední komitét oznámí současně vládě dotyčné země doporučení, které učinil.
3. Dotyčná země bude oprávněna vznésti spornou otázku na Radu Společnosti Národů.
4. Každá vláda země vývozní, která nebude ochotna jednati podle doporučení Ústředního komitétu, bude rovněž oprávněna vznésti spornou otázku na Radu Společnosti Národů.
Nemíní-li tak učiniti, uvědomí ihned Ústřední komitét s udáním pokud možno svých důvodů, že není ochotna podříditi se doporučení Rady.
5. Ústřední komitét bude míti právo uveřejniti zprávu o sporné otázce a sděliti ji Radě, která ji předá vládám Smluvních stran.
6. Není-li v některém případě rozhodnutí Ústředního komitétu jednohlasné, jest uvésti rovněž mínění menšiny.
7. Každá země bude vyzvána vyslati zástupce na zasedání Ústředního komitétu, na nichž bude zkoumána sporná otázka, která se jí přímo dotýká.
Článek 25.
Všechny Smluvní strany budou míti právo přátelsky upozorniti Komitét na každou otázku, která podle jejich zdání vyžaduje šetření. Nicméně nebude moci býti tento článek vykládán tak, jakoby rozšiřoval pravomoc Komitétu.
Článek 26.
Pokud jde o země, jež nejsou Smluvními stranami této Úmluvy, bude moci Ústřední komitét učiniti táž opatření, jež jsou vypočtena v článku 24. v tom případě, když zprávy, které má po ruce, dovedou jej k závěru, že ta která země hrozí se státi střediskem nedovoleného obchodu; v tomto případě učiní Komitét opatření, vyznačená v řečeném článku, pokud jde o oznámení příslušné zemi.
V takovém případě bude použito odstavců 3, 4 a 7 článku 24.
Článek 27.
Ústřední komitét předloží každoročně Radě Společnosti Národů zprávu o své činnosti. Tato zpráva bude uveřejněna a oznámena všem Smluvním stranám.
Ústřední komitét učiní všechna nutná opatření, aby odhady, statistiky, zprávy a výklady, jež má po ruce, podle článků 21., 22., 23., 24., 25. a 26. této Úmluvy, nebyly uveřejněny způsobem, který by mohl usnadniti činnost spekulantů nebo uškoditi zákonitému obchodu některé ze Smluvních stran.
HLAVA VII.
Všeobecná ustanovení.
Článek 28.
Každá ze Smluvních stran se zavazuje, že bude stíhati přiměřenými tresty, počítajíc v to v případě potřeby konfiskaci látek, jež jsou předmětem trestného činu, porušení zákonů a nařízení, která se vztahují na provádění ustanovení této Úmluvy.
Článek 29.
Smluvní strany budou co nejblahovolněji uvažovati o možnosti zavésti zákonodárná opatření, aby potrestány byly činy, spáchané v rozsahu jejich pravomoci a směřující k napomáhání nebo k účastenství při spáchání činu na jakémkoli místě vně jejich pravomoci, pokud porušuje platné zákony tohoto místa a vztahuje se na předměty uvedené v této Úmluvě.
Článek 30.
Smluvní strany oznámí si navzájem prostřednictvím generálního tajemníka Společnosti Národů, pokud tak již neučinily, svoje zákony a nařízení, jež se týkají látek uvedených v této Úmluvě, jakož i zákony a nařízení vydaná k jejímu provedení.
Článek 31.
Tato Úmluva nahražuje mezi Smluvními stranami ustanovení hlavy I., III. a V. Úmluvy podepsané v Haagu 23. ledna 1912. Tato ustanovení zůstanou v platnosti mezi Smluvními stranami a každým státem, který jest Smluvní stranou Haagské Úmluvy a který by nebyl Smluvní stranou této Úmluvy.
Článek 32.
1. Aby vyřídily pokud možno přátelsky spory, které by vznikly mezi Smluvními stranami o výklad nebo provádění této Úmluvy a které by nebyly mohly býti rozřešeny cestou diplomatickou, budou moci sporné strany před jakýmkoli řízením soudním nebo rozhodčím předložiti tyto spory k dobrému zdání technickému orgánu, který by určila Rada Společnosti Národů k tomuto cíli.
2. Dobré zdání jest podati do šesti měsíců ode dne, kdy spor byl vznesen na uvedený technický orgán, leda že po vzájemné dohodě rozhodnou sporné strany prodloužiti tuto lhůtu. Tento technický orgán stanoví lhůtu, ve které strany mají se rozhodnouti, zda přijímají jeho dobré zdání.
3. Dobré zdání nebude vázati sporné strany, nebude-li přijato každou z nich.
4. Spory, které by nemohly býti vyřízeny ani přímo ani případně na podkladě dobrého zdání zmíněného technického orgánu, budou vzneseny na žádost jedné ze sporných stran na Stálý dvůr Mezinárodní spravedlnosti, leda že by bylo přikročeno k vyřízení sporu pomocí arbitráže nebo kterýmkoli jiným způsobem na základě některé stávající Úmluvy nebo zvláštní dohody, která by byla sjednána.
5. Na Dvůr spravedlnosti bude vznesen spor podle ustanovení článku 40. statutu Dvora.
6. Rozhodnutí sporných stran o tom, že předloží spor k dobrému zdání technickému orgánu stanovenému Radou Společnosti Národů nebo že užijí arbitráže, bude sděleno s generálním tajemníkem Společnosti Národů a jeho prostřednictvím s ostatními Smluvními stranami, které budou míti právo přistoupiti k řízení.
7. Sporné strany musí předložiti Stálému dvoru Mezinárodní spravedlnosti každý bod mezinárodního práva nebo otázku výkladu této Úmluvy, která by se vyskytla během řízení před technickým orgánem nebo rozhodčím soudem, o nichž by tento orgán nebo tento soud usoudil na žádost jedné ze stran, že předběžné rozřešení Dvorem je nezbytné pro vyřízení sporu.
Článek 33.
Tato Úmluva, jejíž text francouzský i anglický jest authentický, bude datována tímto dnem a bude až do 30. září 1925 vyložena k podpisu každému státu zastoupenému na konferenci, na níž byla vypracována tato Úmluva, každému členu Společnosti Národů a každému státu, jemuž Rada Společnosti Národů zašle za tím účelem jeden výtisk této Úmluvy.
Článek 34.
Tato Úmluva jest podrobena ratifikaci. Ratifikační listiny budou uloženy u generálního tajemníka Společnosti Národů, který oznámí toto uložení členům Společnosti Národů, kteří Úmluvu podepsali, jakož i ostatním státům, které ji podepsaly.
Článek 35.
Počínajíc 30. zářím 1925 každý stát zastoupený na Konferenci, na níž byla vypracována tato Úmluva, a který jí nepodepsal, každý člen Společnosti Národů a každý stát, jemuž Rada Společnosti Národů zašle k tomu cíli jeden výtisk, bude moci přistoupiti k této Úmluvě.
Tento přístup provede se listinou, která bude zaslána generálnímu tajemníkovi Společnosti Národů a uložena v archivu sekretariátu. Generální tajemník oznámí ihned toto uložení členům Společnosti Národů, kteří podepsali tuto Úmluvu, a ostatním státům, které ji podepsaly, jakož i ostatním státům, které k ní přistoupily.
Článek 36.
Tato Úmluva vstoupí v platnost, jakmile bude ratifikována deseti Mocnostmi, počítajíc v to sedm států, které se zúčastní jmenování Ústředního komitétu podle znění článku 19., z nichž nejméně dva státy musí býti stálými členy Rady Společnosti Národů. Datem, kdy Úmluva vstoupí v platnost, bude devadesátý den po tom, kdy generální tajemník Společnosti Národů obdrží poslední potřebnou ratifikaci. Po této době nabude tato Úmluva účinnosti pro každou ze Smluvních stran devadesátého dne po obdržení její ratifikace nebo oznámení o jejím přístupu.
Podle ustanovení článku 18. Paktu Společnosti Národů zapíše generální tajemník tuto Úmluvu v den, kdy vstoupila v platnost.
Článek 37.
Generálním tajemníkem Společnosti Národů bude veden zvláštní seznam o tom, které Smluvní strany podepsaly nebo ratifikovaly tuto Úmluvu, k ní přistoupily nebo ji vypověděly. Tento seznam bude stále přístupný Smluvním stranám a členům Společnosti Národů a bude uveřejněn co nejčastěji podle pokynů Rady.
Článek 38.
Tuto Úmluvu lze vypověděti písemným oznámením zaslaným generálnímu tajemníkovi Společnosti Národů. Výpověď nabude účinnosti rok po datu jejího obdržení generálním tajemníkem a bude účinna jen pro stát, který ji vypověděl.
Generální tajemník Společnosti Národů oznámí každou výpověď, kterou obdržel, každému členu Společnosti Národů, který podepsal Úmluvu nebo k ní přistoupil, a ostatním státům, které ji podepsaly nebo k ní přistoupily.
Článek 39.
Každý stát, který podepsal nebo přistoupil k této Úmluvě, bude moci prohlásiti buď při svém podpisu nebo při uložení své ratifikace nebo svého přístupu, že jeho přijetí této Úmluvy nezavazuje buď celek nebo ten který z jeho protektorátů, kolonií, držav nebo zámořských území pod jeho svrchovaností nebo jeho pravomocí, nebo pro které přijal mandát Společnosti Národů, a bude moci později a podle článku 35. přistoupiti odděleně jménem kteréhokoli ze svých protektorátů, kolonií, držav nebo zámořských území, vyloučených takovým prohlášením.
Výpověď bude moci rovněž býti provedena odděleně pro každý protektorát, kolonii, državu nebo zámořské území; ustanovení článku 38. budou se vztahovati na tuto výpověď.
Na svědomí čehož shora jmenovaní plnomocníci podepsali tuto Úmluvu.
Dáno v Ženevě dne devatenáctého února 1925 v jediném exempláři, který bude uložen v archivu sekretariátu Společnosti Národů; jeho ověřený opis bude odevzdán všem státům zastoupeným na Konferenci a každému členu Společnosti Národů.
ALBANIE
B. BLINISHTI
NĚMECKO
H. VON ECKARDT
S výhradou připojenou k protokolu plenární schůze ze 16. února 1925. H. v. E.
S výhradou prozatímního odkladu provedení článku 13., odstavce 4. obdobného ustanovení článku 15. a článku 22., odstavce 2.
Vzhledem k zvláštním okolnostem, v nichž se nachází, vyhražuje si federální vláda možnost odložiti prozatímně a na dobu trvání těchto okolností provedení ustanovení shora uvedených o zasílání opisu vývozního povolení a osvědčení o změně cesty vládě země dovozní. Nicméně bude nadále prováděti režim dovozních a vývozních osvědčení přijatý v důsledku doporučení poradní komise pro otázky obchodu opiem a jiných škodlivých drog. Z týchž důvodů a pokud řečené zvláštní okolnosti budou trvati, vyhražuje si federální vláda, aby mohla prozatímně odložiti provedení ustanovení o zasílání čtvrtletních statistik Ústřednímu komitétu. Bude však nadále podávati roční zprávu.
RAKOUSKO
EMERICH PFLÜGL
BELGIE
FERNAND PELTZER
DR. FERD. DE MYTTENAERE
BRAZILIE
PEDRO PERNAMBUCO f.
H. GOTUZZO
ŘÍŠE BRITSKÁ
MALCOLM DELEVINGNE
KANADA
R. DANDURAND
COMMONWEALTH AUSTRÁLSKÝ
M. L. SHEPHERD
UNIE JIHOAFRICKÁ
J. S. SMIT
NOVÝ ZÉLAND
J. ALLEN
Podle článku 39. jest Úmluva přijata Novým Zélandem ve jménu mandátového území západní Samoy. J. A.
11. září 1925.
INDIE
R. SPERLING
SVOBODNÝ STÁT IRSKÝ
MICHAEL MAC WHITE
BULHARSKO
D. MIKOFF
ČILE
EMILIO BELLO-C.
KUBA
ARISTIDES DE AGÜERO Y BETHENCOURT
DÁNSKO
A. OLDENBURG
(s výhradou ratifikace)
ŠPANĚLSKO
EMILIO DE PALACIOS
FRANCIE
G. BOURGOIS
A. KIRCHER
Francouzská vláda jest povinna učiniti se své strany veškeré výhrady, pokud jde o kolonie, protektoráty a mandátová území, jež jsou pod její pravomocí, o možnosti předkládati ve lhůtě přesně vymezené čtvrtletní statistiky, o nichž jedná odstavec 2. článku 22. G. B. A. K.
ŘECKO
Ad referendum
VASSILI DENDRAMIS
MAĎARSKO
DR. BARANYAI ZOLTÁN
JAPONSKO
S. KAKU
Y. SUGIMURA
LOTYŠSKO
W. G. SALNAIS
LUCEMBURSKO
CH. G. VERMAIRE
NICARAGUA
A. SOTTILE
NIZOZEMSKO
v. WETTUM
J. B. M. COEBERGH
A. D. A. DE KAT ANGELINO
PERSIE
Ad referendum a s výhradou vyhovění, jež bude dáno Společností Národů žádosti Persie vyložené v jejím memorandu. O. D. C. 24.
PRINC ARFA-OD-DOVLEH
MIRZA RIZA KHAN
POLSKO
CHODŹKO
PORTUGALSKO
A. M. BARTHOLOMEU FERREIRA
R. J. RODRIGUES
KRÁLOVSTVÍ SRBŮ, CHORVATŮ A SLOVINCŮ
M. JOVANOVIĆ
SIAM
DAMRAS
SUDAN
WASEY STERRY
ŠVÝCARSKO
PAUL DINICHERT
S odvoláním na prohlášení formulované švýcarskou delegací na 36. plenární schůzi Konference o zasílání čtvrtletních statistik, o nichž jedná článek 22. odst. 2.
ČESKOSLOVENSKO
FERDINAND VEVERKA
URUGUAY
E. E. BUERO

Příloha.


(Překlad.)
SPOLEČNOST NÁRODŮ.
DRUHÁ OPIOVÁ KONFERENCE.
Protokol.
Podepsaní, zástupci určitých států, které podepsaly Úmluvu o omamných prostředcích podepsanou dnešního dne, a náležitě zplnomocnění k tomuto cíli;
Berouce na vědomí Protokol podepsaný dne 11. února tisícistého devítistého dvacátého pátého zástupci států, které podepsaly Dohodu podepsanou téhož dne o užívání připravovaného opia,
Shodují se na těchto ustanoveních:
I.
Státy, které podepsaly tento Protokol, uznávajíce, že mají povinnost podle znění hlavy I. Haagské Úmluvy prováděti na pěstění, rozdělování a vývoz surového opia dostatečný dozor, aby zamezily nedovolený obchod, zavazují se, že učiní nutná opatření k úplnému zamezení do pěti let od tohoto dne, aby podloudnictví opiem netvořilo vážné překážky v účinném potlačení užívání připravovaného opia na územích, kde toto užívání jest prozatím dovoleno.
II.
Otázka, zda závazek uvedený v článku I. byl úplně splněn, bude rozhodnuta na konci řečeného období pěti let komisí, která bude ustanovena Radou Společnosti Národů.
III.
Tento Protokol vstoupí v platnost pro každý ze států, které jej podepsaly, téhož dne jako Úmluva o omamných prostředcích podepsaná dnešním dnem. Články 33. a 35. Úmluvy vztahují se na tento Protokol.
Čemuž na svědomí byl dán tento Protokol v Ženevě devatenáctého února 1925 v jediném exempláři, který bude uložen v archivu sekretariátu Společnosti Národů a jehož ověřený opis bude vydán všem státům, zastoupeným na Konferenci a každému členu Společnosti Národů.
ALBANIE
B. BLINISHTI
NĚMECKO
H. VON ECKARDT
ŘÍŠE BRITSKÁ
MALCOLM DELEVINGNE
KANADA
W. A. RIDDELL
COMMONWEALTH AUSTRÁLSKÝ
M. L. SHEPHERD
UNIE JIHOAFRICKÁ
J. S. SMIT
NOVÝ ZÉLAND
J. ALLEN
INDIE
R. SPERLING
BULHARSKO
D. MIKOFF
ČILE
EMILIO BELLO-C.
KUBA
ARISTIDES DE AGÜERO Y BETHENCOURT
ŘECKO
Ad referendum
VASSILI DENDRAMIS
JAPONSKO
S. KAKU
Y. SUGIMURA
LOTYŠSKO
W. G. SALNAIS
LUCEMBURSKO
CH. G. VERMAIRE
NICARAGUA
A. SOTTILE
v. WETTUM
NIZOZEMSKO
J. B. M. COEBERGH
A. D. A. DE KAT ANGELINO
PERSIE
PRINC ARFA-OD-DOVLEH
MIRZA RIZA KHAN
PORTUGALSKO
A. M. BARTHOLOMEU FERREIRA
R. J. RODRIGUES
KRÁLOVSTVÍ SRBŮ, CHORVATŮ A SLOVINCŮ
M. JOVANOVIĆ
SIAM
DAMRAS
SUDAN
WASEY STERRY
ČESKOSLOVENSKO
FERDINAND VEVERKA
PROZKOUMAVŠE TUTO ÚMLUVU I PROTOKOL SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JE.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM, DNE 5. BŘEZNA LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO DVACÁTÉHO SEDMÉHO.
L. S.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
T. G. MASARYK v. r.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
Dr. EDVARD BENEŠ v. r.
Vyhlašuje se s tím, že ratifikační listina Československé republiky byla uložena ve smyslu čl. 34. úmluvy dne 11. dubna 1927 u generálního tajemníka Společnosti Národů. Dle čl. 36. vstoupí úmluva v platnost, jakmile bude ratifikována deseti státy, počítajíc v to sedm států, které zúčastní se jmenování Ústředního komitétu podle znění čl. 19., z nichž nejméně dva státy musí býti stálými členy Rady Společnosti Národů, a to 90 dní po složení ratifikační listiny posledním z desíti států.
Mimo Československou republiku ratifikovaly tuto úmluvu tyto státy:
Velká Britanie (17. II. 1926), Australie (17. II. 1926), Jihoafrická Unie (17. II. 1926), Nový Zéland (17. II. 1926), Indie (17. II. 1926), Sudan (20. II. 1926), Portugalsko (13. IX. 1926), Salvador (2. XII. 1926), Bulharsko (9. II. 1927), Polsko (16. VI. 1927), Gdaňsk (16. VI. 1927), Francie (2. VII. 1927).
Kromě toho k úmluvě přistoupily tyto státy: Egypt (16. III. 1926), Rumunsko (26. III. 1926, s výhradou ratifikace), San Marino (21. IV. 1926), Dominikánská republika (ad referendum), Bahamy (22. X. 1926), Monaco (9. II. 1927), Bolivie (19. I. 1927, s výhradou ratifikace).

Dr. Beneš v. r.