83/1973 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou

83
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 14. května 1973
o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou

Dne 9. června 1972 byla ve Varšavě podepsána Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a president republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 20. března 1973.
Podle svého článku 50 vstoupila Úmluva v platnost dnem 19. dubna 1973.
České znění Úmluvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Ing. Chňoupek v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou
President Československé socialistické republiky a Státní rada Polské lidové republiky,
vedeni přáním stanovit pravidla, jež by platila v konzulárních stycích mezi oběma státy, a rozvíjet tyto styky v duchu přátelství a spolupráce, se rozhodli uzavřít Konzulární úmluvu a jmenovali za tím účelem svými zmocněnci
president Československé socialistické republiky
Dr. Bedřicha Illka,
vedoucího konzulárního odboru federálního ministerstva zahraničních věcí Československé socialistické republiky,
Státní rada Polské lidové republiky
Wladyslawa Wojtasika,
vedoucího konzulárního odboru ministerstva zahraničních věcí Polské lidové republiky,
kteří si vyměnili své plné moci, jež shledali v dobré a náležité formě, a dohodli se na těchto ustanoveních:
HLAVA I
Definice
Článek 1
Pro účely této Úmluvy mají dále uvedené výrazy tento význam:
a) výrazem „konzulární úřad“ rozumí se generální konzulát, konzulát, vicekonzulát nebo konzulární jednatelství;
b) výrazem „konzulární obvod“ rozumí se území určené konzulárnímu úřadu k výkonu konzulárních funkcí;
c) výrazem „vedoucí konzulárního úřadu“ rozumí se osoba, pověřená, aby vykonávala povinnosti spojené s touto funkcí;
d) výrazem „konzulární úředník“ rozumí se každá osoba včetně vedoucího konzulárního úřadu, pověřená v této funkci výkonem konzulárních funkcí;
e) výrazem „konzulární zaměstnanec“ rozumí se každá osoba zaměstnaná v administrativních, technických nebo v domácích službách konzulárního úřadu;
f) výrazem „členové konzulárního úřadu“ rozumějí se konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci;
g) výrazem „člen domácího personálu“ rozumí se každá osoba zaměstnaná výlučně v domácích službách člena konzulárního úřadu;
h) výrazem „konzulární místnosti“ rozumějí se budovy nebo části budov a pozemky k nim příslušející, používané výlučně pro účely konzulárního úřadu, bez ohledu na to, kdo je jejich vlastníkem;
i) výraz „konzulární archivy“ zahrnuje všechny listiny, dokumenty, korespondenci, knihy, filmy, záznamové pásky a rejstříky konzulárního úřadu spolu s šifrovacím materiálem, kartotékami a zařízením určeným k jejich ochraně a uložení;
j) výrazem „úřední korespondence“ se rozumí veškerá korespondence vztahující se ke konzulárnímu úřadu a k jeho funkcím;
k) výrazem „loď vysílajícího státu“ se rozumí každé plavidlo, které má právo používat státní vlajku vysílajícího státu nebo zaregistrované v tomto státě, s výjimkou vojenských plavidel.
HLAVA II
Zřizování konzulárních úřadů, jmenování konzulárních úředníků a konzulárních zaměstnanců
Článek 2
1. Konzulární úřad může být zřízen na území přijímajícího státu pouze s jeho souhlasem.
2. Sídlo konzulárního úřadu, jeho klasifikace a konzulární obvod jsou určovány vysílajícím státem a podléhají schválení přijímajícího státu.
3. Pozdější změny sídla konzulárního úřadu nebo změny konzulárního obvodu může provést vysílající stát pouze se souhlasem přijímajícího státu.
4. Předchozího výslovného souhlasu přijímajícího státu je zapotřebí v případě, že si generální konzulát nebo konzulát přeje zřídit vicekonzulát nebo konzulární jednatelství v jiném místě, než v němž je zřízen, nebo úřadovnu, tvořící část konzulárního úřadu, umístěnou mimo sídlo tohoto úřadu.
Článek 3
1. Vedoucí konzulárního úřadu je přijímán k výkonu svých funkcí na základě přivolení přijímajícího státu, nazývaného exequatur, které je udělováno po předložení konzulského patentu.
2. Konzulský patent musí osvědčovat jméno, příjmení, klasifikaci vedoucího konzulárního úřadu, konzulární obvod a sídlo konzulárního úřadu.
3. Do té doby, než mu bude uděleno exequatur, může být vedoucí konzulárního úřadu přijat prozatímně k výkonu svých funkcí. V tomto případě se budou na něho vztahovat ustanovení této Úmluvy.
Článek 4
1. Nemůže-li vedoucí konzulárního úřadu vykonávat své funkce z jakýchkoli důvodů, nebo je-li místo vedoucího konzulárního úřadu dočasně uprázdněno, může vysílající stát funkcí dočasného vedoucího konzulárního úřadu pověřit konzulárního úředníka tohoto úřadu nebo člena diplomatického personálu diplomatické mise; jméno této osoby je třeba předem sdělit ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
2. Dočasnému vedoucímu konzulárního úřadu jsou poskytována práva, výsady a imunity, jichž požívá vedoucí konzulárního úřadu podle této Úmluvy.
3. Pověření člena diplomatického personálu diplomatické mise vysílajícího státu konzulární funkcí podle odstavce 1 neomezuje výsady a imunity, jež jsou mu přiznány na základě jeho diplomatického statusu.
Článek 5
Jakmile je vedoucí konzulárního úřadu přijat, byť i prozatímně, k výkonu svých funkcí, vyrozumí o tom ihned přijímající stát příslušné orgány konzulárního obvodu a učiní příslušná opatření, aby mohl vykonávat úřední povinnosti a požívat výhod vyplývajících z této Úmluvy.
Článek 6
Konzulární úředníci mohou mít jen státní občanství vysílajícího státu.
Konzulárním zaměstnancem může být i občan přijímajícího státu.
Článek 7
1. Ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu bude písemně oznámeno:
a) jmenování členů konzulárního úřadu, jejich příjezd po jmenování na konzulární úřad, jejich konečný odjezd nebo skončení jejich funkcí a všechny další změny mající vliv na jejich postavení, které mohou nastat během jejich služby na konzulárním úřadě;
b) příjezd a konečný odjezd rodinného příslušníka člena konzulárního úřadu, který s ním žije ve společné domácnosti, a tam, kde to připadá v úvahu, případy, kdy osoba se stane nebo přestane být rodinným příslušníkem;
c) příjezd a konečný odjezd členů domácího personálu a tam, kde to připadá v úvahu, skončení jejich služby;
d) přijetí do zaměstnání a propuštění osob usedlých v přijímajícím státě, pokud jde o členy konzulárního úřadu nebo členy domácího personálu.
HLAVA III
Práva, výsady a imunity
Článek 8
1. Přijímající stát plně usnadní výkon funkcí konzulárního úřadu.
2. Přijímající stát bude jednat se členy konzulárního úřadu s náležitou úctou a učiní všechna příslušná opatření k zajištění ochrany jejich osoby, svobody a důstojnosti.
Článek 9
1. Státní znak vysílajícího státu a příslušný nápis označující konzulární úřad může být umístěn na budově, v níž je konzulární úřad nebo rezidence vedoucího tohoto úřadu.
2. Státní vlajka vysílajícího státu může být vyvěšena na budově konzulárního úřadu, rezidenci vedoucího tohoto úřadu, jakož i na jeho dopravních prostředcích v době, kdy jsou používány k úředním účelům.
Článek 10
Přijímající stát usnadní na svém území ve shodě se svými zákony a předpisy vysílajícímu státu získání místností nutných pro jeho konzulární úřad a v případě potřeby rovněž získání vhodného ubytování pro členy konzulárního úřadu.
Článek 11
1. Vysílající stát má právo za podmínek stanovených zákony a předpisy přijímajícího státu:
a) nabývat do vlastnictví, vlastnit nebo užívat pozemky, budovy nebo části budov určené pro umístění konzulárního úřadu, pro rezidenci vedoucího konzulárního úřadu nebo pro ubytování ostatních členů konzulárního úřadu;
b) zřizovat nebo adaptovat k těmto účelům budovy na získaných pozemcích;
c) zcizovat pozemky, budovy nebo části budov takto získané nebo vybudované.
2. Ustanovení odstavce 1 nezbavují vysílající stát povinnosti přizpůsobit se předpisům a omezením v oboru stavebního práva a urbanistiky, které platí pro oblast, kde se nacházejí nebo se budou nacházet zmíněné pozemky, budovy nebo jejich části.
Článek 12
1. Budovy nebo části budov a pozemky k nim příslušející, které jsou výlučně používány pro konzulární účely, rezidence vedoucího konzulárního úřadu a byty konzulárních úředníků jsou nedotknutelné. Orgány přijímajícího státu nesmějí do nich vstoupit bez souhlasu vedoucího konzulárního úřadu, vedoucího diplomatické mise vysílajícího státu nebo osoby pověřené některým z nich.
2. Přijímající stát má zvláštní povinnost podniknout všechna přiměřená opatření k ochraně konzulárních místností proti každému napadení nebo poškození a k zabránění rušení klidu konzulárního úřadu nebo jeho důstojnosti.
Článek 13
Pozemky a budovy uvedené v čl. 11 a dopravní prostředky konzulárního úřadu nepodléhají v žádné formě rekvizici k účelům národní obrany nebo veřejné potřeby.
Je-li nutno provést vyvlastnění pro uvedené účely, musí být podniknuty všechny možné kroky, aby bylo zabráněno narušení konzulárních funkcí, a okamžitě musí být vyplacena přiměřená a efektivní náhrada vysílajícímu státu.
Článek 14
1. Konzulární místnosti, rezidence vedoucího konzulárního úřadu a byty ostatních členů konzulárního úřadu, jejichž vlastníkem nebo nájemcem je vysílající stát nebo kterákoli osoba jednající jeho jménem, jsou osvobozeny od všech celostátních, oblastních nebo místních daní a poplatků, s výjimkou poplatků vybíraných za poskytování zvláštních služeb.
2. Osvobození uvedené v odstavci 1 se nevztahuje na daně a poplatky, které mají podle zákonů a předpisů přijímajícího státu platit osoby vstupující do smluvního poměru s vysílajícím státem nebo osobou jednající jeho jménem.
Článek 15
Konzulární archivy a dokumenty jsou vždy a všude nedotknutelné.
Článek 16
1. Přijímající stát povolí a bude chránit svobodu spojení konzulárního úřadu pro všechny úřední účely. Při spojení s vládou, diplomatickými misemi a ostatními konzulárními úřady vysílajícího státu, ať jsou kdekoliv, může konzulární úřad používat všech vhodných spojovacích prostředků včetně diplomatických a konzulárních kurýrů, diplomatických nebo konzulárních zavazadel a kódovaných nebo šifrovaných zpráv.
2. Úřední korespondence konzulárního úřadu je nedotknutelná.
3. Konzulární zavazadlo nesmí být otevřeno ani zadrženo. Toto zavazadlo musí být opatřeno zřetelným vnějším označením jeho povahy a může obsahovat pouze úřední korespondenci, dokumenty a potřeby určené výlučně k úřednímu použití.
4. Konzulární zavazadlo může být svěřeno kapitánu lodi nebo letadla, které má přistát na povoleném vstupním místě. Kapitán musí být vybaven úřední listinou označující počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo, nebude však považován za konzulárního kurýra. Po projednání s příslušnými místními orgány může konzulární úřad pověřit některého ze svých členů, aby převzal uvedené zavazadlo přímo a osobně od kapitána lodi nebo letadla nebo mu je předal.
Článek 17
1. Konzulární úředníci a členové jejich rodin žijící s nimi ve společné domácnosti jsou vyňati z jurisdikce trestní, civilní a správní přijímajícího státu.
2. Zaměstnanci konzulárního úřadu jsou vyňati z jurisdikce trestní, civilní a správní přijímajícího státu, pokud jde o činnost v rámci jejich služebních povinností.
3. Ustanovení odstavců 1 a 2 se však nevztahuje na občanskoprávní řízení:
a) vyplývající ze smlouvy uzavřené konzulárním úředníkem nebo konzulárním zaměstnancem, kterou výslovně nebo zřejmě nesjednal jako zástupce vysílajícího státu,
b) zahájené třetí stranou v případě škody vzniklé z nehody v přijímajícím státě způsobené vozidlem, lodí nebo letadlem.
4. Osoby uvedené v odstavcích 1 a 2 nebudou však zneužívat imunit, které jim byly poskytnuty, a očekává se od nich, že budou dbát zákonů a předpisů přijímajícího státu včetně dopravních předpisů.
Článek 18
1. Členové konzulárního úřadu mohou být vyzváni, aby se dostavili jako svědci během soudního nebo správního řízení. Konzulární zaměstnanci nemohou s výjimkou případů uvedených v odstavci 3 tohoto článku odmítnout podat svědectví. Odmítne-li konzulární úředník podat svědectví, nesmějí být vůči němu uplatněny žádné donucovací nebo jiné sankce.
2. Orgán přijímajícího státu požadující svědectví musí přitom dbát, aby neomezoval konzulárního úředníka při výkonu jeho funkcí. Kdykoliv je to možné, může přijmout svědectví v jeho rezidenci nebo na konzulárním úřadě nebo přijmout od něho svědectví v písemné formě.
3. Členové konzulárního úřadu nemají povinnost podávat svědectví o skutečnostech spojených s výkonem jejich funkcí nebo předkládat úřední korespondenci a dokumenty týkající se těchto skutečností. Jsou rovněž oprávněni odmítnout podat posudek jako znalci vnitrostátního práva vysílajícího státu.
4. Ustanovení tohoto článku se přiměřeně vztahují na rodinné příslušníky členů konzulárního úřadu, kteří s nimi žijí ve společné domácnosti.
Článek 19
1. Vysílající stát se může vzdát výsad a imunit uvedených v článcích 17 a 18. Takovéto vzdání musí být vždy výslovné a musí být sděleno přijímajícímu státu písemně.
2. Jestliže konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec zahájí řízení ve věci, v níž by požíval vynětí z jurisdikce, nemůže se dovolávat vynětí z jurisdikce, pokud jde o žaloby navzájem souvisící s hlavní žalobou.
3. Vzdát se vynětí z jurisdikce ve věcech civilních nebo správních neznamená vzdát se tím též i imunity, pokud jde o exekuční výkon rozhodnutí, které je nutno vzdát se zvlášť.
Článek 20
Přijímající stát osvobodí členy konzulárního úřadu a jejich rodinné příslušníky žijící s nimi ve společné domácnosti od všech osobních a věcných služeb jakéhokoliv druhu, veřejných a vojenských povinností, jako jsou rekvizice, vojenské kontribuce a ubytování vojska.
Článek 21
Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti jsou vyňati ze všech povinností uložených zákony a předpisy přijímajícího státu, pokud jde o registraci cizinců, povolení k pobytu, pracovní povolení a jiné formality, které se obecně vztahují na cizince.
Článek 22
1. Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti jsou osvobozeni od všech daní a poplatků, ať osobních nebo věcných, celostátních, oblastních a místních, s výjimkou:
a) nepřímých daní, jež bývají obvykle zahrnuty v ceně zboží nebo služeb,
b) daní a poplatků ze soukromých nemovitostí na území přijímajícího státu s výhradou ustanovení článku 14,
c) dědických poplatků a poplatků z převodu majetku vybíraných přijímajícím státem, s výhradou ustanovení článku 24,
d) poplatků ze soukromých příjmů všeho druhu, jejichž zdroj je v přijímajícím státě,
e) daní a poplatků vybíraných za poskytování zvláštních služeb,
f) registračních, soudních, hypotečních a kolkových poplatků, s výhradou ustanovení článku 14.
2. Členové konzulárního úřadu, kteří zaměstnávají osoby, jejichž platy nebo mzdy nejsou osvobozeny od daně z příjmů v přijímajícím státě, musí plnit povinnosti, které zákony a předpisy tohoto státu ukládají zaměstnavatelům, pokud jde o vybírání daně z příjmů.
Článek 23
1. Přijímající stát povolí dovoz a zpětný vývoz a poskytne osvobození ode všech celních dávek, daní a ostatních poplatků, kromě poplatků za skladování, přepravu a podobné služby:
a) u předmětů, včetně automobilů, určených pro úřední potřebu konzulárního úřadu, a materiálu určeného k účelům uvedeným v článku 11 odst. 1 písm. b),
b) u předmětů určených pro osobní potřebu členů konzulárního úřadu a jejich rodinných příslušníků žijících s nimi ve společné domácnosti, včetně automobilů a předmětů určených pro jejich počáteční zařízení. Spotřební předměty nesmějí přesáhnout množství nutné pro přímou potřebu příslušných osob.
2. Osobní zavazadla konzulárních úředníků a jejich rodinných příslušníků žijících s nimi ve společné domácnosti jsou osvobozena od celní prohlídky. Mohou být prohlédnuta pouze v případě, jsou-li vážné důvody k domněnce, že obsahují jiné předměty než uvedené pod písmenem b) odstavce 1 nebo předměty, jejichž dovoz a vývoz je zakázán zákony a předpisy přijímajícího státu nebo na které se vztahují jeho zákony a předpisy o karanténě. Tato prohlídka může být provedena pouze v přítomnosti konzulárního úředníka nebo jeho rodinného příslušníka.
Článek 24
Přijímající stát v případě úmrtí člena konzulárního úřadu nebo rodinného příslušníka žijícího s ním ve společné domácnosti:
a) povolí vývoz movitého majetku zesnulého s výjimkou majetku, který byl získán v přijímajícím státě a jehož vývoz je zakázán v době jeho úmrtí,
b) nebude vybírat dědické poplatky ani poplatky z převodu majetku, pokud jde o movitý majetek, který byl na území přijímajícího státu pouze v důsledku pobytu zesnulého v tomto státě jako člena konzulárního úřadu nebo rodinného příslušníka člena konzulárního úřadu.
Článek 25
S výhradou zákonů a předpisů o oblastech, do nichž je přístup zakázán nebo omezen z důvodů bezpečnosti státu, přijímající stát zajistí všem členům konzulárního úřadu svobodu pohybu a cestování na svém území.
Článek 26
Členové konzulárního úřadu se podřídí všem závazkům uloženým zákony a předpisy přijímajícího státu, pokud jde o pojištění proti škodám způsobeným třetím osobám při provozu vozidla, lodi nebo letadla.
Článek 27
Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti, kteří jsou občany přijímajícího státu nebo jsou v něm trvale usídleni, nepožívají výsad a imunit podle této úmluvy s výjimkou ustanovení článku 18 odst. 3 a 4.
HLAVA IV
Konzulární pravomoc a konzulární funkce
Článek 28
Úkolem konzulárního úředníka je podporovat přátelské vztahy mezi oběma státy, přispívat k rozvoji hospodářských, obchodních, kulturních a vědeckých styků mezi nimi, chránit práva a zájmy vysílajícího státu a jeho občanů včetně právnických osob, a rovněž usnadňovat cestovní ruch.
Článek 29
Konzulární úředníci se mohou při výkonu svých funkcí obracet na:
a) příslušné místní orgány svého konzulárního obvodu;
b) příslušné ústřední orgány přijímajícího státu, je-li to dovoleno zákony, předpisy a zvyklostmi přijímajícího státu.
Článek 30
1. Konzulární úředník má právo v souladu se zákony a předpisy přijímajícího státu zastupovat nebo činit opatření k zajištění vhodného zastoupení občanů vysílajícího státu včetně právnických osob před soudy a jinými orgány přijímajícího státu v případě, kdy pro nepřítomnost nebo z jiných důvodů nejsou s to včas hájit svá práva a zájmy.
2. Zastupování podle odstavce 1 končí, jakmile zastupované osoby jmenují svého zmocněnce nebo si samy zajistí ochranu svých práv a zájmů.
Článek 31
Konzulární úředníci mají právo:
a) registrovat občany vysílajícího státu;
b) vydávat cestovní pasy nebo jiné cestovní doklady občanům vysílajícího státu a prodlužovat jejich platnost;
c) vydávat víza osobám, které si přejí cestovat do vysílajícího státu.
Článek 32
1. Vedoucí konzulárního úřadu je oprávněn přijmout prohlášení o uzavření manželství pod podmínkou, že obě osoby uzavírající manželství jsou občany vysílajícího státu a že toto manželství neodporuje právnímu řádu přijímajícího státu. Pokud to vyžadují zákony a předpisy přijímajícího státu, konzulární úřad uvědomí příslušné orgány přijímajícího státu o uzavřených manželstvích.
2. Konzulární úředník může provádět registraci narození, uzavření manželství a úmrtí občanů vysílajícího státu a vydat o tom příslušný doklad. Toto však nezbavuje občany vysílajícího státu povinnosti dodržovat zákony a předpisy přijímajícího státu, pokud jde o registraci narození, uzavření manželství a úmrtí.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu budou neprodleně a bezplatně zasílat konzulárnímu úřadu opisy a výpisy matričních listin týkající se občanů vysílajícího státu, vyžadované k úředním účelům.
Článek 33
1. Konzulární úředník je oprávněn:
a) přijímat a osvědčovat prohlášení občanů vysílajícího státu a vydávat příslušné doklady;
b) sepisovat, osvědčovat a převzít do úschovy závěti a jiné doklady potvrzující jednostranný právní úkon občanů vysílajícího státu;
c) ověřovat podpisy občanů vysílajícího státu;
d) ověřovat veškeré doklady vydané orgány vysílajícího nebo přijímajícího státu a osvědčovat opisy a výpisy z těchto dokladů;
e) pořizovat a ověřovat překlad dokladů;
f) sepisovat a ověřovat listiny a smlouvy, jež chtějí občané vysílajícího státu uzavřít, pokud tyto listiny a smlouvy nejsou v rozporu se zákony a předpisy přijímajícího státu a netýkají se zřízení nebo převodu práv k nemovitostem nacházejícím se v tomto státě;
g) sepisovat a ověřovat listiny a smlouvy bez zřetele ke státní příslušnosti jejich stran, pokud se tyto listiny a smlouvy vztahují pouze na majetek nebo práva existující ve vysílajícím státě nebo se týkají záležitostí, jež se mají realizovat v tomto státě za podmínky, že tyto listiny a smlouvy nejsou v rozporu se zákony a předpisy přijímajícího státu.
2. Listiny a doklady uvedené v odstavci 1, ověřené nebo potvrzené konzulárním úředníkem vysílajícího státu, mají v přijímajícím státě stejnou platnost a průkazní moc jako doklady ověřené nebo potvrzené soudními nebo jinými příslušnými orgány tohoto státu.
Článek 34
Konzulární úředníci jsou oprávněni přijímat od občanů vysílajícího státu do úschovy listiny, peníze a cenné předměty jim náležející.
Článek 35
Konzulární úředníci jsou oprávněni doručovat soudní i mimosoudní písemnosti občanům vysílajícího státu a vyřizovat soudní dožádání nebo dožádání jiného státního orgánu podle platných mezinárodních dohod, nebo pokud takové dohody neexistují, jiným způsobem, který je v souladu se zákony a předpisy vysílajícího státu.
Článek 36
1. Orgány přijímajícího státu písemně uvědomí konzulární úřad o případech, kdy je třeba ustanovit poručníka nebo opatrovníka pro občana vysílajícího státu, který je nezletilý, nemá plnou způsobilost k právním úkonům, nebo nad majetkem nacházejícím se v přijímajícím státě, který občan vysílajícího státu z jakýchkoliv důvodů nemůže spravovat.
2. Konzulární úředník může vejít ve styk ve věcech uvedených v odstavci 1 s příslušnými orgány přijímajícího státu, zejména navrhnout vhodnou osobu jako poručníka nebo opatrovníka.
Článek 37
Konzulární úředník má právo stýkat se s každým občanem vysílajícího státu, poskytnout mu radu a pomoc a v případě nutnosti zabezpečit mu právní pomoc. Jestliže si občan vysílajícího státu přeje navštívit konzulárního úředníka nebo s ním vejít jinak ve styk, nebude přijímající stát žádným způsobem tohoto občana omezovat v přístupu na konzulární úřad vysílajícího státu.
Článek 38
1. Příslušné orgány přijímajícího státu budou ihned informovat konzulární úřad vysílajícího státu o každém případě vzetí do vazby nebo o jakékoliv jiné formě zbavení svobody občana vysílajícího státu. Zpráva od takovéto osoby určená konzulárnímu úřadu musí být těmito orgány ihned doručena.
2. Konzulární úředník má právo navštívit občana vysílajícího státu, který je ve vazbě nebo jinou formou zbaven svobody, aby s ním mohl hovořit, dopisovat si a zajistit i jeho obhajobu. Má rovněž právo navštívit kteréhokoli občana vysílajícího státu, který je ve výkonu trestu odnětí svobody na základě rozsudku.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu musí informovat osoby, kterých se dotýkají ustanovení tohoto článku, o všech právech, která jim podle těchto ustanovení náleží.
4. Práva uvedená v tomto článku budou vykonávána v souladu se zákony a předpisy přijímajícího státu za předpokladu, že tyto zákony a předpisy musí umožnit plné uskutečnění cílů, pro které jsou tato práva poskytována.
Článek 39
1. V případě, kdy se příslušný orgán přijímajícího státu dozví o dědictví po občanu vysílajícího státu zemřelého v přijímajícím státě, uvědomí o tom neodkladně konzulárního úředníka vysílajícího státu.
2. V případě, kdy se příslušný orgán přijímajícího státu dozví o dědictví po osobě zemřelé v tomto státě, bez zřetele na její občanství, které se může týkat občana vysílajícího státu, uvědomí tento orgán neodkladně konzulárního úředníka vysílajícího státu.
3. Příslušný orgán státu, na jehož území se nachází dědictví uvedené v odstavcích 1 a 2, učiní potřebná opatření podle zákonů a předpisů tohoto státu k zajištění dědictví a doručí konzulárnímu úředníkovi opis závěti, jestliže byla pořízena, jakož i všechny dostupné informace o dědicích, obsahu a hodnotě dědictví, a také ho uvědomí o termínu zahájení řízení ve věci nebo o stadiu, v jakém se nachází.
4. Ve věcech zajištění dědictví uvedených v odstavcích 1 a 2 může konzulární úředník spolupracovat s příslušnými orgány přijímajícího státu, zejména:
a) při všech opatřeních nutných k zabránění škody na dědictví včetně prodeje movitého majetku,
b) při určení správce nebo opatrovníka dědictví a při obstarávání jiných věcí týkajících se správy dědictví.
5. Jestliže občan vysílajícího státu má nárok na dědictví nacházející se v přijímajícím státě a tento občan není trvale usídlen v tomto státě a není ani jiným způsobem zastoupen, konzulární úředník má právo zastupovat jej přímo nebo prostřednictvím zástupce před soudy nebo jinými orgány přijímajícího státu.
6. Konzulární úředník vysílajícího státu může přijímat dědické podíly nebo odkazy náležející občanům tohoto státu, kteří nejsou trvale usídleni v přijímajícím státě, jakož i všechny platby z titulu náhrady škody, důchodu a sociálního zabezpečení, jakož i příjmy z pojistek za účelem předání oprávněným osobám.
7. Movitý majetek a peněžní částky pocházející z likvidace dědictví náležejícího občanu vysílajícího státu mohou být předány konzulárnímu úředníku za podmínky, že nároky věřitelů zemřelé osoby byly uspokojeny nebo zajištěny a že rovněž všechny daně a poplatky týkající se dědictví byly zaplaceny nebo zajištěny.
Článek 40
1. V případě, kdy občan vysílajícího státu, který není trvale usídlen v přijímajícím státě, zemřel během své cesty na území tohoto státu, budou věci jím zanechané předány bez zvláštního řízení konzulárnímu úředníkovi vysílajícího státu. Konzulární úředník, jemuž byly tyto věci předány, vyrovná závazky učiněné zemřelým v době jeho pobytu v přijímajícím státě do výše hodnoty těchto předmětů.
2. Konzulární úředník je oprávněn zaslat do zahraničí s přihlédnutím k zákonům a předpisům přijímajícího státu dědictví uvedené v odstavci 1 tohoto článku, jakož i v odstavcích 6 a 7 článku 39.
Článek 41
1. Konzulární úředník je oprávněn poskytovat veškerou pomoc lodím vysílajícího státu a jejich posádkám; může využívat práva na dozor a inspekci lodí vysílajícího státu a jejich posádek upraveného zákony a předpisy tohoto státu, jakož i činit veškerá opatření k zajištění dodržování zákonů a předpisů vysílajícího státu, které se týkají námořní dopravy. Za tím účelem může rovněž navštěvovat lodi vysílajícího státu ihned po dokončení jejich odbavení při příjezdu a také přijímat návštěvy kapitánů a posádek těchto lodí.
2. Ustanovení odstavce 1 se vztahuje obdobně na lodi vnitrozemské plavby vysílajícího státu.
3. Orgány přijímajícího státu budou uznávat všechna opatření učiněná konzulárním úředníkem v souladu se zákony a předpisy vysílajícího státu vůči lodím tohoto státu a jejich posádkám včetně opatření k uzavření nebo rozvázání pracovního poměru s kapitánem a členy posádky, jakož i k rozhodnutí sporů všeho druhu mezi kapitánem a členy posádky za podmínky, že se taková opatření nedotýkají jurisdikce soudů a jiných orgánů přijímajícího státu, pokud jde o trestné činy narušující veřejný pořádek a bezpečnost přístavu, ani jejich práva na používání zákonů a předpisů přijímajícího státu vůči všem lodím bez ohledu na jejich státní příslušnost, jež se nacházejí na území tohoto státu. Při výkonu takové činnosti se může konzulární úředník obracet o pomoc k příslušným orgánům přijímajícího státu.
Článek 42
1. V případě, kdy soud nebo jiný orgán přijímajícího státu zamýšlí vzít do vazby nebo omezit na osobní svobodě jakýmkoliv způsobem na palubě lodi vysílajícího státu kapitána nebo člena posádky této lodi, případně kteroukoli osobu, jež není občanem přijímajícího státu, nebo zajistit jakýkoliv majetek na palubě, uvědomí příslušné orgány přijímajícího státu o tom konzulárního úředníka v takové době, aby mu umožnily přítomnost na lodi před zahájením tohoto úkonu. Není-li předchozí vyrozumění konzulárního úředníka možné, příslušné orgány přijímajícího státu jej vyrozumí co možno nejrychleji, avšak nejpozději v okamžiku zahájení zmíněného úkonu. Tyto orgány umožní konzulárnímu úředníkovi návštěvu u osoby, která byla omezena na osobní svobodě jakýmkoliv způsobem, a rozhovor s ní a rovněž provedení opatření potřebných za účelem ochrany zájmů této osoby nebo lodi.
2. Ustanovení odstavce 1 se nevztahuje na obvyklou kontrolu prováděnou orgány přijímajícího státu v záležitostech pasových, celních, zdravotnických a k ochraně života na moři, jakož i všech úkonů učiněných na žádost kapitána lodi nebo v dohodě s ním.
Článek 43
1. Jestliže loď vysílajícího státu utrpěla havárii, najela na mělčinu, byla vyvržena na břeh nebo utrpěla jiné poškození ve vnitřních nebo v teritoriálních vodách přijímajícího státu anebo jestliže jakýkoli předmět příslušející k této lodi nebo tvořící část jejího nákladu nebo předmět tvořící část nákladu ztroskotané lodi třetího státu, který je vlastnictvím vysílajícího státu nebo občana tohoto státu, byl nalezen v přijímajícím státě, příslušné orgány tohoto státu o tom neodkladně vyrozumějí konzulárního úředníka a současně ho uvědomí o opatřeních učiněných k zajištění a ochraně lodi, jakož i osob, nákladu a majetku na lodi. Uvedená opatření budou učiněna pokud možno ve spolupráci s konzulárním úředníkem a kapitánem lodi.
2. V případě nepřítomnosti kterékoli jiné osoby oprávněné k takovým úkonům se považuje konzulární úředník za oprávněného učinit tatáž opatření, která by mohl učinit sám vlastník, kdyby byl přítomen, pokud jde o:
a) loď vysílajícího státu, její náklad nebo jakýkoli předmět náležející k lodi nebo tvořící část jejího nákladu, který byl od lodi oddělen;
b) náklad nebo jakýkoli předmět tvořící část nákladu ztroskotavší lodi třetího státu, který je vlastnictvím vysílajícího státu nebo občana tohoto státu, jestliže byly nalezeny na území přijímajícího státu nebo dopraveny do přístavu tohoto státu.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu poskytnou konzulárnímu úředníkovi na jeho žádost nezbytnou pomoc při jeho opatřeních v souvislosti s lodní havárií.
4. Poškozená loď, náklad, vybavení, zařízení, zásoby nebo jiné předměty z této lodi nejsou podrobeny celním poplatkům nebo jiným obdobným poplatkům, pokud nejsou určeny k užívání nebo spotřebování v přijímajícím státě.
Článek 44
Ustanovení článků 41, 42 a 43 se přiměřeně vztahují na letadla registrovaná ve vysílajícím státě s výjimkou vojenských letadel.
Článek 45
1. Konzulární úřad může vybírat na území přijímajícího státu za konzulární úkony poplatky a dávky stanovené zákony a předpisy vysílajícího státu.
2. Částky vybrané ve formě poplatků a dávek podle odstavce 1 jsou osvobozeny od všech daní a dávek přijímajícího státu.
Článek 46
Konzulární úředník může vykonávat jiné konzulární funkce, které jsou mu svěřeny vysílajícím státem a které nejsou v rozporu se zákony a předpisy přijímajícího státu.
HLAVA V
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 47
1. Všechny osoby požívající výsady a imunity na základě této úmluvy jsou povinny bez újmy na těchto výsadách a imunitách dodržovat zákony a předpisy přijímajícího státu.
2. Konzulární místnosti nebudou používány způsobem, který by byl v rozporu s výkonem konzulárních funkcí.
Článek 48
1. Ustanovení této úmluvy se vztahují obdobně na výkon konzulárních funkcí diplomatickými misemi.
2. Jména členů diplomatické mise pověřených prací v jejím konzulárním oddělení jsou písemně oznamována ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
3. Členové diplomatické mise uvedení v odstavci 2 požívají nadále výsady a imunity, které jsou jim poskytovány na základě jejich diplomatického statusu.
Článek 49
Dnem vstupu v platnost této úmluvy pozbývá platnosti Konzulární úmluva mezi Československou republikou a Polskou lidovou republikou sjednaná v Praze dne 17. května 1960.
Článek 50
1. Úmluva podléhá ratifikaci a vstoupí v platnost třicátého dne po dni výměny ratifikačních listin, k níž dojde v Praze.
2. Tato úmluva je uzavřena na neomezenou dobu. Může být vypovězena písemným oznámením každé z Vysokých smluvních stran. V takovém případě pozbývá platnost po uplynutí šesti měsíců ode dne vypovězení.
Na důkaz čehož zmocněnci Vysokých smluvních stran tuto úmluvu podepsali a opatřili ji pečetí.
Dáno ve Varšavě dne 9. června 1972 ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém a polském, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Z plné moci presidenta
Československé socialistické republiky:
B. Illek v. r.
Z plné moci
Státní rady Polské lidové republiky:
Wladyslaw Wojtasik v. r.

PROTOKOL
ke Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou
Při podepsání Konzulární úmluvy mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou dnešního dne se níže podepsaní zmocněnci, řádně zmocněni, dohodli ještě na následujících ustanoveních:
1. Vysoké smluvní strany se dohodly, že konzulární úředník bude o vzetí do vazby nebo o zbavení svobody občana vysílajícího státu jakoukoli jinou formou uvedenou v článku 38 odst. 1 Konzulární úmluvy uvědoměn co možno v nejkratší době, nejpozději do 3 dnů ode dne vzetí do vazby nebo zbavení svobody jakoukoli jinou formou.
2. Vysoké smluvní strany se dohodly, že právo návštěvy, uvedené v článku 38 odst. 2 Konzulární úmluvy, bude konzulárnímu úředníkovi uděleno v co nejkratší lhůtě, nejpozději však do 5 dnů od vzetí do vazby nebo zbavení svobody občana vysílajícího státu jakoukoli jinou formou.
Tento Protokol tvoří součást výše uvedené Konzulární úmluvy mezi Československou socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou.
Sepsáno ve Varšavě dne 9. června 1972 ve dvou vyhotoveních, každé v českém a polském jazyce, přičemž oba texty mají stejnou platnost.
Z plné moci presidenta ČSSR:
B. Illek v. r.
Z plné moci Státní rady PLR:
Wladyslaw Wojtasik v. r.