2608/1948 Ú. l. I
Vyhláška generálního sekretariátu Hospodářské rady, kterou se vydávají závazné směrnice pro kalkulaci nákladů v průmyslových podnicích.

2608.
VYHLÁŠKA
generálního sekretariátu Hospodářské rady
ze dne 27. října 1948,
kterou se vydávají závazné směrnice pro kalkulaci nákladů v průmyslových podnicích.
Generální sekretariát Hospodářské rady vydává podle § 2, odst. 1 zákona ze dne 16. května 1946, č. 116 Sb., o jednotné organisaci podnikového početnictví (dále jen „zákon“), pro kalkulaci nákladů v průmyslových podnicích tyto závazné směrnice:

Část první.
Stanovení kalkulační povinnosti.
§ 1.
Podnikové výkony s hlediska kalkulační povinnosti.
(1) V průmyslových podnicích se musí v mezích vytčených vládním nařízením ze dne 29. června 1948, č. 165 Sb., kterým se stanoví jednotné kalkulační zásady (dále jen „vládní nařízení“), sestavovati kalkulace nákladů (dále jen „kalkulace“) u podnikových výkonů, za které se jednotlivě stanoví cena a které nejsou z kalkulační povinnosti vyňaty podle dalších ustanovení.
(2) Pro stanovení kalkulační povinnosti je rozhodné, zda jde o podnikové výkony
a) určené pro odbyt (odbytové podnikové výkony) nebo pro použití ve vlastním podniku (vnitropodnikové výkony) a
b) z nichž vymezené kalkulační jednice se provádějí v témž účetním roce jen jednou (neopakované podnikové výkony) nebo vícekráte (opakované podnikové výkony).
(3) Kalkulace se nemusí sestavovati u podnikových výkonů, které jsou nepatrného rozsahu a významu pro podnik a které se v něm provádějí ojediněle.
§ 2.
Kalkulační povinnost u neopakovaných podnikových výkonů odbytových.
(1) U neopakovaných podnikových výkonů odbytových se musí sestavovati předběžná i výsledná kalkulace, vyjímaje případy uvedené v odstavcích 2 a 3.
(2) Předběžná kalkulace se nemusí sestavovati, provádí-li se tak velký počet neopakovaných podnikových výkonů odbytových, že by její sestavování bylo nehospodárné; výsledná kalkulace u těchto podnikových výkonů se musí sestavovati.
(3) Výsledná kalkulace se nemusí sestavovati, byla-li u neopakovaného podnikového výkonu odbytového sestavena předběžná kalkulace a nestanoví-li se jeho cena podle výsledné kalkulace.
(4) Předběžná kalkulace se musí sestaviti nejpozději při započetí provádění neopakovaného podnikového výkonu odbytového.
(5) Výsledná kalkulace se musí sestaviti v přiměřené době po zjištění potřebných údajů v provozním, skladním a mzdovém účetnictví.
§ 3.
Kalkulační povinnost u opakovaných podnikových výkonů odbytových.
(1) U opakovaných podnikových výkonů odbytových se musí sestavovati předběžná i výsledná kalkulace.
(2) Předběžná kalkulace se musí sestaviti alespoň jednou pro každý účetní rok u opakovaných podnikových výkonů odbytových, budou-li se v něm prováděti.
(3) Výsledná kalkulace se musí sestaviti v přiměřené době po zjištění potřebných údajů v provozním, skladním a mzdovém účetnictví alespoň jednou pro každý účetní rok, v němž byly opakované podnikové výkony odbytové provedeny.
§ 4.
Kalkulační povinnost u vnitropodnikových výkonů.
(1) U investic a materiálu vlastní výroby se musí sestavovati výsledná kalkulace.
(2) U jiných vnitropodnikových výkonů se musí sestavovati výsledná kalkulace, stanoví-li tak vysvětlivky podle § 2, odst. 2 zákona (dále jen „vysvětlivky“), vydávané pro podniky jednotlivých hospodářských skupin (oborů).
(3) Výsledná kalkulace se musí sestaviti
a) u neopakovaných vnitropodnikových výkonů v přiměřené době po zjištění potřebných údajů v provozním, skladním a mzdovém účetnictví a
b) u opakovaných vnitropodnikových výkonů v přiměřené době po zjištění potřebných údajů v provozním, skladním a mzdovém účetnictví alespoň jednou pro každý účetní rok, v němž byly tyto vnitropodnikové výkony provedeny.
§ 5.
Splnění kalkulační povinnosti rozpočetními zápisy.
Povinnost sestavovati předběžnou kalkulaci se považuje podle § 2, písm. b) vládního nařízení za splněnou rozpočetními zápisy za předpokladu, že obsahují údaje vyhovující ustanovením §§ 7 až 10 a §§ 13 až 22.
§ 6.
Splnění kalkulační povinnosti zápisy provozního účetnictví.
Povinnost sestavovati výslednou kalkulaci se považuje podle § 2, písm. b) vládního nařízení za splněnou zápisy provozního účetnictví za předpokladu,
a) že obsahují údaje vyhovující ustanovením §§ 7 až 10 a §§ 13 až 22, nebo
b) že se v provozním účetnictví zjišťují alespoň podle středisek rozdíly mezi náklady podle předběžné kalkulace a náklady vzniklými a vykazují na střediscích podle jednotlivých položek směrného, po případě odborového kalkulačního vzorce.
Část druhá.
Organisace kalkulace.
Oddíl I.
Kalkulační jednice.
§ 7.
(1) Kalkulačními jednicemi jsou množstvím, časem nebo jinak vymezené podnikové výkony, t. j. výrobky, které podnik zhotovuje, a služby, které podnik poskytuje. Výrobky a službami se rozumějí také jejich části nebo skupiny.
(2) Kalkulační jednice se určí tak, že se výrobky a služby vymezí určitým počtem jednotek (na př. za něž se obvykle stanoví cena, nebo jimiž se obvykle výrobky při zhotovování a služby při poskytování měří nebo počítají). Ve vysvětlivkách se může podrobněji stanoviti, jak se určí kalkulační jednice podle potřeb jednotlivých hospodářských skupin (oborů).
(3) Je-li možno při určení kalkulační jednice vymeziti výrobky a služby určitým počtem různorodých jednotek (na př. q nebo hl, kusy nebo kg) a nestanoví-li jednotku vysvětlivky, nesmí se zvolený způsob jejího určení změniti bez závažných důvodů.
(4) Při určení kalkulační jednice je dovoleno vymeziti výrobky a služby v předběžné a ve výsledné kalkulaci různým počtem stejnorodých jednotek, nestanoví-li vysvětlivky jinak.
(5) Jsou-li při určení kalkulační jednice vymezeny výrobky a služby více než jedinou jednotkou, musí býti alespoň souhrn odhadnutých nebo zjištěných nákladů kalkulační jednice propočten na jednotku (na př. na kus, kg, m, montážní hodinu).
Oddíl II.
Náklady a jejich přičítání.
§ 8.
Přičítáni nákladů.
(1) Náklady jest přičítati kalkulačním jednicím v takové výši, v jaké s nimi souvisí; přitom se musí zejména dbáti, aby se tytéž náklady přičítaly téže kalkulační jednici jen jednou.
(2) Při přičítání nákladů kalkulačním jednicím je třeba přihlédnouti k hodnotě odpadu, po případě vedlejších výrobků.
§ 9.
Způsoby přičítání nákladů.
(1) Náklady se přičítají kalkulačním jednicím
a) přímo, jde-li o jednicové náklady (přímé přičítání), a
b) nepřímo, jde-li o režijní náklady (nepřímé přičítání).
(2) Ve vysvětlivkách se může podle potřeb jednotlivých hospodářských skupin (oborů) podrobněji určiti, které náklady se musí zachycovati jako jednicové a které jako režijní.
(3) Pokud tato vyhláška stanoví u podnikového výkonu povinnost sestavovati předběžnou i výslednou kalkulaci, musí se náklady ve výsledné kalkulaci přičítati kalkulační jednici způsobem, kterého se použilo v příslušné předběžné kalkulaci.
§ 10.
Nepřímé přičítání nákladů.
(1) Pro nepřímé přičítání nákladů kalkulačním jednicím se musí určiti základny, které se mění pokud možno přímo úměrně z režijními náklady podle nich přičítanými. Základnami mohou býti na př. jednicové mzdy, jednicový materiál, odpracované hodiny, strojové hodiny, množství vyrobených jednotek.
(2) Základny pro nepřímé přičítání nákladů se mohou podrobněji určiti ve vysvětlivkách podle potřeb jednotlivých hospodářských skupin (oborů).
(3) Poměr mezi režijními náklady a základnami pro nepřímé přičítání nákladů se vyjádří režijními sazbami nebo přirážkami.
§ 11.
Vztah předběžné kalkulace k výsledkovému rozpočtu.
(1) Údaje předběžné kalkulace a příslušného výsledkového rozpočtu musí býti navzájem kontrolovatelné.
(2) Režijní sazby nebo přirážky musí býti v předběžné kalkulaci stejné jako režijní sazby nebo přirážky vyplývající z příslušných výsledkových rozpočtů.
§ 12.
Vztah výsledné kalkulace k provoznímu účetnictví.
(1) Údaje výsledné kalkulace a provozního účetnictví musí býti navzájem kontrolovatelné.
(2) Režijní sazby nebo přirážky musí býti ve výsledné kalkulaci stejné jako režijní sazby nebo přirážky vyplývající z provozního účetnictví.
Oddíl III.
Kalkulační vzorce.
§ 13.
Směrný kalkulační vzorce.
(1) Pro sestavování předběžné a výsledné kalkulace se stanoví tento směrný kalkulační vzorec:
jednicové mzdy
jednicový materiál
ostatní jednicové náklady výrobní
výrobní režie
správní režie
odbytová režie
jednicové náklady odbytové
součet = vlastní náklady.
(2) Jednicové mzdy se mohou vykazovati společně s výrobní režií v položce „výrobní režie“, jsou-li malým dílem vlastních nákladů a je-li jejich oddělené zachycování v kalkulaci u výrobků a služeb nehospodárné.
(3) Správní režie se nemusí vykazovati jako samostatná položka podle kalkulačního vzorce, rozvrhují-li se ve výsledkovém rozpočtu a v provozním účetnictví náklady správního střediska na ostatní střediska.
§ 14.
Odborové kalkulační vzorce.
Směrný kalkulační vzorec může býti ve vysvětlivkách podrobněji upraven v odborové kalkulační vzorce podle potřeb jednotlivých hospodářských skupin (oborů).
§ 15.
Podrobnosti k položkám kalkulačních vzorců.
(1) Jednotlivé položky kalkulačních vzorců se musí v kalkulaci vykazovati, jsou-li pro ně číselné údaje.
(2) Jednotlivé položky kalkulačních vzorců se mohou v kalkulaci podrobněji členiti; musí však býti zřejmé, ke které položce kalkulačního vzorce rozčleněné položky patří.
(3) Materiálová režie se v kalkulaci vykazuje v těch položkách kalkulačních vzorců, v nichž jsou obsaženy náklady na materiál, s nímž materiálová režie souvisí. Materiálovou režií se rozumějí náklady souvisící nepřímo s opatřováním materiálu, jeho přijímáním, zkoušením, skladováním, vydáváním a pod.
(4) Kalkulace se může podle způsobu zhotovení výrobku nebo poskytnutí služby rozděliti na více částí, odpovídajících provozním stupňům, po případě střediskům, součástem výrobku a pod., jež musí obsahovati všechny položky kalkulačního vzorce, pro něž jsou číselné údaje v příslušné části kalkulace.
Oddíl IV.
Obsah položek směrného kalkulačního vzorce.
§ 16.
Jednicové mzdy.
(1) Jednicovými mzdami se rozumějí náklady na práci v podniku, které souvisí přímo se zhotovením výrobku nebo s poskytnutím služby.
(2) Jako jednicové mzdy se posuzuje též jednicové služné.
§ 17.
Jednicový materiál.
(1) Jednicovým materiálem se rozumějí náklady na látky, které se stávají podstatnou částí kalkulovaného výrobku nebo přispívají k vytvoření jeho podstatných vlastností.
(2) K jednicovému materiálu patří zpravidla náklady
a) na suroviny, t. j. látky, jejichž zpracováním, sloučením, štěpením nebo jiným výrobním způsobem se výrobek zhotovuje,
b) na rozpracované výrobky, které se zapojí po opracování do kalkulovaného výrobku,
c) na součásti, které se zapojí beze změny do kalkulovaného výrobku,
d) na obaly, do nichž se výrobek při zhotovení jednotně balí a které jsou nezbytnou nebo obvyklou součástí výrobku při jeho dodávce; ve vysvětlivkách může býti podle potřeb jednotlivých hospodářských skupin (oborů) podrobněji určeno, co se považuje za obaly podle tohoto ustanovení.
(3) Ustanovení odstavců 1 a 2 platí přiměřeně i o materiálu spotřebovaném při poskytnutí služby.
§ 18.
Ostatní jednicové náklady výrobní.
Ostatními jednicovými náklady výrobními se rozumějí náklady souvisící přímo se zhotovením výrobku nebo s poskytnutím služby, vyjma jednicové mzdy a jednicový materiál.
§ 19.
Výrobní režie.
Výrobní režií se rozumějí náklady souvisící se zhotovením výrobku nebo s poskytnutím služby (režijní materiál, režijní mzdy, ostatní režijní náklady výrobní), vyjma jednicové mzdy, jednicový materiál a ostatní jednicové náklady výrobní.
§ 20.
Správní režie.
Správní režií se rozumějí náklady souvisící s řízením podniku jako celku.
§ 21.
Odbytová režie.
Odbytovou režií se rozumějí náklady souvisící s odbytovou činností podniku, vyjma jednicové náklady odbytové.
§ 22.
Jednicové náklady odbytové.
Jednicovými náklady odbytovými se rozumějí náklady souvisící přímo s odbytem výrobku nebo služby.
Oddíl V.
Kalkulační listy.
§ 23.
(1) Na jednom kalkulačním listě lze zapsati i více kalkulací; přitom se nemusí opakovati obsahově stejné náležitosti (§ 12, odst. 2 a 3 vládního nařízení), které jsou jim společné, avšak musí býti zřejmé, na které kalkulace se tyto náležitosti vztahují.
(2) Kalkulace se nemusí znovu zapsati na kalkulační list, lze-li jí beze změny použiti, a to i v případech, kdy se musí podle ustanovení této vyhlášky znovu sestaviti. V těchto případech stačí, aby osoba odpovědná za správnost kalkulace znovu podepsala původní kalkulaci s připojením data, kdy se tak stalo. Toto datum je pak rozhodující pro počítání úschovné lhůty kalkulačního listu.
Část třetí.
Všeobecná a závěrečná ustanovení.
§ 24.
Hospodárnost organisace kalkulace.
Při organisaci kalkulace se musí dbáti zásady hospodárnosti.
§ 25.
Stanovení okruhu podniků.
Generální sekretariát Hospodářské rady stanoví vyhláškou v Úředním listě a v Úředním věstníku (§ 3 zákona), kdy vznikne pro určitý okruh podniků povinnost říditi se ustanoveními této vyhlášky a rozsah této povinnosti.
§ 26.
Výjimky.
Generální sekretariát Hospodářské rady může v případech hodných zvláštního zřetele povoliti výjimku z ustanovení této vyhlášky.
§ 27.
Účinnost.
Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem vyhlášení.

Generální sekretář Hospodářské rady:
JUDr. Ing. Edvard Outrata v. r.