58/1927 Sb.
Úmluva mezi republikou Československou a královstvím Bulharským o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních.

58.
Úmluva
mezi republikou Československou a královstvím Bulharským o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ
A
KRÁLOVSTVÍ BULHARSKÉHO
BYLA SJEDNÁNA TATO ÚMLUVA S DODATKOVÝM PROTOKOLEM:


Úmluva
mezi republikou Československou a královstvím Bulharským o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních.
President republiky Československé a Jeho Veličenstvo král Bulharů, přejíce si upraviti právní styky obou států pokud se týkají vzájemné právní ochrany a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, rozhodli se sjednati o tom úmluvu. K tomu cíli jmenovali svými zmocněnci:
President republiky Československé:
pana Bohdana Pavlů,
mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra republiky Československé v Sofii, a
pana JUDra Emila Spiru,
odborového přednostu ministerstva spravedlnosti,
Jeho Veličenstvo král Bulharů:
pana Atanase D. Burova,
ministra zahraničních věcí a kultů,
kteří, vyměnivše si své plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě, shodli se na těchto ustanoveních:
HLAVA PRVNÍ.
Ustanovení všeobecná.
Článek 1.
Stejné nakládání.
1. Příslušníci každé ze smluvních stran budou požívati na území druhé strany týchž práv jako vlastní příslušníci, pokud jde o zákonnou a soudní ochranu jejich osob a majetku.
2. Budou míti svobodný a volný přístup k soudům druhého státu za stejných podmínek a v téže formě jako jeho vlastní státní příslušníci.
HLAVA DRUHÁ.
Osvobození od jistot a záloh.
Článek 2.
1. Od státních příslušníků československých nebo bulharských, kteří mají své bydliště v Bulharsku nebo Československu, a kteří před soudy jednoho z obou států budou jednati jako žalobci nebo intervenienti, nebude požadována nižádná jistota neb složení k soudu z toho důvodu, že jsou cizinci nebo, že nemají v tuzemsku bydliště nebo sídla.
2. Totéž platí o složení zálohy se strany žalobců neb intervenientů k zajištění soudních útrat. Téhož ustanovení jest užíti při žalobách navzájem a v opravném řízení.
3. Příslušníci jedné z obou smluvních stran, mají-li bydliště mimo území druhé strany, budou účastni téhož osvobození, jsou však povinni, vznášejíce žalobu, označiti osobu, která tam bydlí a bude oprávněna přijímati jich jménem všechny spisy týkající se sporu.
Článek 3.
1. Byl-li žalobce neb intervenient neb stěžovatel (odvolatel), který jest podle článku 2 nebo podle zákona platného ve státě, kde spor je zahájen, osvobozen od placení jistoty, složení k soudu, či zálohy, odsouzen soudy jednoho ze smluvních států k náhradě útrat sporu, bude toto rozhodnutí rovněž lze vykonati cestou uvedenou v článku 9 na území druhého státu týmž způsobem jako rozhodnutí jeho vlastních soudů.
2. Žádosti jest přiložiti rozhodnutí soudu, který na něm osvědčí, že nabylo moci práva. Žadatel přiloží rovněž překlad těchto listin, ověřený podle předpisů článku 10 této úmluvy.
3. Nebude třeba předchozího slyšení stran, odsouzené straně však vyhrazeno bude právo stížnosti, připouštějí-li ji zákony státu, kde jest exekuci provésti.
4. Totéž platí o soudních rozhodnutích, kterými výše nákladů sporu stanovena bude později.
HLAVA TŘETÍ.
Právo chudých.
Článek 4.
1. Příslušníkům jednoho z obou států přiznává se na území druhého státu právo chudých za týchž podmínek, jež platí pro vlastní příslušníky.
2. Bylo-li příslušníku jednoho státu povoleno příslušným úřadem právo chudých, bude ho účasten také před soudy druhého státu při všech procesních úkonech, které se týkají téže věci, čítajíc v to i řízení exekuční.
Článek 5.
1. Vysvědčení chudoby bude vydáno úřady stálého pobytu žadatelova nebo, nemá-li ho, úřady místa, kde se právě zdržuje.
2. Nezdržuje-li se žadatel na území jedné ze smluvních stran a nevydají-li mu úřady jeho skutečného pobytu vysvědčení chudoby, postačí vysvědčení příslušného diplomatického nebo konsulárního zástupce.
3. Nemá-li žadatel pobytu ve státě, kde žádá o právo chudých, bude vysvědčení chudoby bezplatně ověřeno diplomatickým či konsulárním zástupcem státu, kde má býti předloženo.
Článek 6.
1. Přeje-li si sporná strana, mající bydliště nebo pravidelný pobyt na území jednoho smluvního státu, býti účastnou práva chudých ve sporu, jejž třeba vznésti před soudy druhého státu, může podati žádost o vysvědčení chudoby u příslušného soudu neb úřadu svého bydliště nebo pravidelného pobytu.
2. Na základě této žádosti povolí příslušný úřad druhého státu právo chudých pro spor, který jest před ním zahájen.
Článek 7.
1. Nežli vydá žadateli vysvědčení chudoby, může si příslušný úřad vyžádati u úřadů druhého státu informace o jeho majetkových poměrech.
2. Úřad, který rozhodne o žádosti za přiznání práva chudých, jest oprávněn, aby v mezích své úřední působnosti zkoumal předložená mu vysvědčení a informace.
HLAVA ČTVRTÁ.
Doručování a dožádání o právní pomoc.
Ustanovení všeobecná.
Článek 8.
1. Vzájemná právní pomoc v mezích článků 8 až 14 týče se:
a) doručování spisů ve věcech občanských a obchodních včetně spisů nesporného soudnictví;
b) výkonu dožádání o právní pomoc ve věcech občanských, obchodních a nesporných.
Článek 9.
1. Žádosti za doručení spisů, jakož i dožádání o právní pomoc budou předávány ministerstvem spravedlnosti státu dožadujícího přímo ministerstvu spravedlnosti státu dožádaného. Tato ministerstva učiní opatření, aby žádosti byly rychle vyřízeny příslušnými úřady. Není-li dožádaný úřad ve věci příslušným, vyrozumí dožádané ministerstvo ministerstvo druhého státu o tom, kterému příslušnému úřadu byla žádost předána.
2. Dožádané ministerstvo vrátí spisy, ať bylo žádosti vyhověno čili nic.
Článek 10.
Žádost za doručení a za právní pomoc jest sepsati v řeči státní (oficielní) dožadujícího státu a opatřiti ji překladem v jazyku státním (oficielním) dožádaného státu. Překlad bude pořízen neb ověřen buď příslušným úřadem aneb přísežným tlumočníkem jednoho z obou smluvních států. Dožádaný úřad může k žádosti dožadujícího úřadu opatřiti překlad na jeho náklad.
Článek 11.
Doručování.
1. Spisy, jež bude doručiti, jest sepsati v jazyku dožadujícího úřadu.
2. V žádosti, kterou budou spisy zaslány, jest označiti jména a postavení stran, druh spisu, jejž jest doručiti, úřad, od něhož spis pochází, a adresu příjemcovu. Spisy, jež bude doručiti, budou opatřeny podpisem a pečetí dožadujícího úřadu. Ověření není třeba.
3. Doručení provede příslušný úřad dožádaného státu ve formě předepsané jeho zákonodárstvím. Úřad tento může se omeziti, pokud nejde o výjimku uvedenou v odstavci 4 tohoto článku, na to, že prostě doručí spis adresátovi, je-li ochoten jej přijmouti.
4. Žádá-li dožadující úřad výslovně, aby doručení stalo se ve formě zvláštní, bude žádané formy použito, nepříčí-li se zákonům dožádaného státu. V tomto případě bude spisu přiložen překlad do jazyka státního (oficielního) dožádaného státu. Na požádání bude tento překlad pořízen státem dožádaným na náklad úřadu dožadujícího.
5. Dožádaný stát může odepříti doručení pouze tehdy, pokládá-li je za způsobilé, aby ohrozilo jeho svrchovanost nebo bezpečnost.
6. Doručení bude prokázáno potvrzením příjemcovým, jež opatří datem a podpisem, anebo osvědčením úřadu dožádaného státu, z něhož jest patrno, že, jak a kdy bylo provedeno. Byl-li doručovaný spis zaslán ve dvou vyhotoveních, jest potvrzení příjemcovo neb úřední osvědčení buď napsati na jednom z obou vyhotovení nebo k němu připojiti.
7. Dožadující stát bude ihned zpraven a důvody udány, kdykoli doručení nebude provedeno.
Článek 12.
Každý z obou států může doručovati spisy vlastním příslušníkům, kteří se zdržují na území druhého státu, svými diplomatickými nebo konsulárními zástupci, aniž však smí použíti donucovacích opatření nebo jimi hroziti.
Článek 13.
Dožádání o právní pomoc.
1. Dožádání o právní pomoc a jich přílohy jest sepsati v jazyku státním (oficielním) státu dožadujícího a opatřiti překladem v řeči státní (oficielní) státu dožádaného. Na požádání bude tento překlad pořízen státem dožádaným na útraty úřadu dožadujícího. V dožádání o právní pomoc jest uvésti jeho účel, vyznačiti nebo krátce vylíčiti předmět sporu, uvésti co možná nejpřesněji jména stran, jich bydliště nebo pobyt, jakož i jména i adresy případných svědků, kteří mají býti slyšeni. Dožádání a překlady jest opatřiti podpisem a pečetí úřadu dožadujícího. Ověření není třeba.
2. Dožádaný úřad, vyřizuje dožádání, použije forem řízení, jež jsou předepsány zákonodárstvím jeho státu. Nicméně jest vyhověti návrhu dožadujícího úřadu, aby při tom použito bylo formy zvláštní, nepříčí-li se tato zákonům dožádaného státu.
3. Přeje-li si toho dožadující úřad, bude způsobem uvedeným v článku 9 zpraven včas, kdy a kde žádaný důkaz bude proveden, tak aby súčastněné osoby mohly býti přítomny nebo se dáti zastupovati.
4. Dožádaný úřad použije při vyřízení dožádání o právní pomoc donucovacích prostředků, které připouští zákonodárství jeho státu, žádají-li o takovou pomoc úřady jeho státu.
5. Právní pomoc lze odepříti jen tehdy, nenáleží-li žádaný důkazní úkon ve státě dožádaném k pravomoci soudů nebo má-li dožádaný stát za to, že jest s to ohroziti jeho svrchovanost nebo bezpečnost.
6. Dožadující stát bude ihned zpraven o tom a důvody udány, kdykoliv dožádání o právní pomoc nebude provedeno.
Článek 14.
Náklady právní pomoci.
1. Za provedení doručení a za vyřízení dožádání o právní pomoc nebudou požadovány nijaké poplatky ani náhrada jakýchkoli výloh. Výjimku činí náhrady, které byly placeny svědkům nebo znalcům, jakož i výlohy, které vznikly použitím zvláštní formy řízení, o kterou bylo výslovně žádáno. Tyto náklady budou nahraženy neprodleně dožadujícím státem, ať již byly dobyty na súčastněných stranách čili nic.
2. Právní pomoc nebude lze odepříti z toho důvodu, že dožadující úřad nesložil předem peněžitou zálohu na hražení výloh, jež podle prvého odstavce tohoto článku nutno nahraditi.
3. Poplatky poštovní hradí úřad odesílající.
HLAVA PÁTÁ.
Ověřování a průvodní síla listin.
Článek 15.
1. Listiny sepsané, vydané neb ověřené soudy jednoho z obou států, jichž bude použito na území druhého státu, netřeba ověřovati, jsou-li opatřeny soudní pečetí.
2. Listiny sepsané, vydané neb ověřené některým z ústředních úřadů správních obou států nebo některým jim na roveň postaveným vrchním úřadem správním, nemají zapotřebí ověření, má-li jich býti použito na území druhého státu, jsou-li opatřeny pečetí řečeného úřadu a je-li úřad ten uveden v seznamu připojeném k této úmluvě. Seznam tento může býti dohodou smluvních stran pozměněn nebo doplněn.
3. Listiny vyhotovené nebo ověřené veřejným notářem, má-li jich býti použito podle odstavce 1 tohoto článku, jest soudně ověřiti.
Článek 16.
Veřejné listiny zřízené na území jednoho z obou států budou míti před soudy druhého státu tutéž průvodní moc, jaká jim přísluší podle zákonů státu, kde byly zřízeny. Nebude jim však přiznána průvodní moc v míře větší, než připouští právo státu, kde se soudní řízení koná.
HLAVA ŠESTÁ.
Právní informace a osvědčování právních předpisů.
Článek 17.
1. Ministerstva spravedlnosti obou smluvních stran dodají si navzájem na požádání informace o právu platném na území svých států.
2. V žádosti bude přesně vylíčiti právní předpisy, o nichž má informace býti dána.
HLAVA SEDMÁ.
Řízení konkursní.
Článek 18.
V řízení konkursním a vyrovnávacím, jež bude zahájeno na území jednoho ze smluvních států, budou věřitelé, kteří jsou příslušníky druhého státu, na roveň postaveni věřitelům, kteří jsou vlastními státními občany.
Článek 19.
1. Byl-li uvalen konkurs na jmění příslušníka druhého smluvního státu, jest o tom bez průtahu zpraviti příslušný soud jeho vlasti, pokud je znám, a nejbližší úřad konsulární nebo, není-li ho, jiný úřad zastupitelský. Tyto úřady pak podají soudu, který uvalil konkurs, co nejdříve, pokud mají o tom úřední vědomost, zprávu, zda úpadce má na území jejich státu jmění movité či nemovité.
2. Lze-li za to míti, že na území druhého státu jsou konkursní věřitelé, jest zaslati soudu, po případě konsulárnímu nebo jinému zastupitelskému úřadu, kromě výše zmíněné zprávy také vyhotovení vyhlášky konkursu k uveřejnění v časopisech tam pro to určených.
3. Bylo-li na území jednoho smluvního státu zahájeno příslušným soudem konkursní řízení a má-li úpadce na území druhého smluvního státu movité jmění, aniž by tam měl své bydliště (sídlo), bude toto jmění na dožádání onoho soudu příslušnými úřady zajištěno a sepsáno. Ode dne, kdy toto dožádání dojde příslušnému úřadu druhé smluvní strany, nelze tu na movitém jmění úpadcově nabývati ani vlastnických, ani zástavních, ani retenčních práv.
4. O vyloučení a odloučení předmětů z movité konkursní podstaty rozhodují soudy smluvního státu, na jehož území jest movité jmění. Zbývající movité jmění bude pak vydáno příslušnému soudu druhé smluvní strany.
Článek 20.
1. Účinky konkursu vyhlášeného příslušným úřadem jedné smluvní strany nedotýkají se nemovitého jmění úpadcova, jež leží na území strany druhé.
2. Případná informace podle prvního odstavce článku 19 o existenci nemovitého jmění se ustanovení tohoto nikterak nedotýká.
HLAVA OSMÁ.
Vzájemný výkon exekučních titulů.
Článek 21.
1. Každá ze smluvních stran se zavazuje, že na svém území povolí a vykoná exekuci na základě níže uvedených exekučních titulů, jež pocházejí od úřadů druhé smluvní strany a podle práva tam platného jsou vykonatelnými exekučními tituly.
2. Vyňaty jsou exekuce na základě rozsudků vynesených ve sporech týkajících se práva vlastnického nebo jiných věcných práv k nemovitostem ležícím na území státu, kde exekuce je žádána.
Článek 22.
1. Exekučními tituly jsou:
a) rozsudky, platební příkazy (rozkazy), usnesení a jiná rozhodnutí jakýchkoli civilních soudů včetně soudů obchodních, pokud jsou opatřeny doložkou ověřovací a potvrzením, že nepodléhají nižádnému dalšímu opravnému prostředku; totéž platí o rozsudcích trestních týkajících se soukromoprávních nároků poškozených osob a útrat trestního řízení;
b) smíry uzavřené před soudy výše uvedenými, jsou-li ověřeny a opatřeny doložkou o tom, že jsou vykonatelny;
c) rozsudky a rozhodnutí rozhodců nebo rozhodčích soudů, jakož i smíry před nimi uzavřené, pokud podle zákona nebo podle písemné, v zákonné formě zřízené smlouvy rozhodce nebo rozhodčí soud je povolán, aby rozhodl.
2. Tyto rozsudky nebo smíry nutno bude opatřiti doložkou soudu první stolice, v jehož obvodu rozhodce nebo rozhodčí soud vydali rozsudek nebo rozhodnutí, nebo v jehož obvodu byl smír uzavřen, kterážto doložka potvrdí, že nepodléhají dalšímu opravnému prostředku, jakož i správnost jich vyhotovení.
Článek 23.
Povolení a výkon exekuce řídí se předpisy platnými ve státě, kde exekuce má býti povolena nebo vykonána, pokud tato úmluva nestanoví odchylek.
Článek 24.
1. Žádost o povolení a výkon exekuce budiž podána vymáhající stranou u soudu, kde exekuční titul vznikl. Pokud jde o exekuční tituly vzniklé v řízení před rozhodci nebo rozhodčími soudy, bude podána u soudu první stolice, o němž jest řeč v článku 22, odstavci 2.
2. Tyto soudy opatří žádost za povolení a výkon exekuce doložkami po rozumu článku 22 a postoupí ji bez odkladu i s ostatními přílohami cestou ministerstva spravedlnosti příslušnému soudu.
3. Straně je nicméně zůstaveno, aby požádala o povolení a výkon exekuce přímo u příslušného soudu druhého smluvního státu.
4. Soud příslušný k povolení exekuce prozkoumá na základě došlých spisů, jsou-li tu všechny podmínky, aby exekuce byla povolena. Toto zkoumání, jež jest skončiti nejpozději do třiceti dnů ode dne, kdy spisy k soudu došly, omezí se na zjištění těchto náležitostí:
a) lze-li pokládati příslušnost soudu, který rozhodl ve věci, za odůvodněnou podle zákonů státu, kde exekuční titul vznikl. V této příčině postačí, jestliže podle předpisů o příslušnosti soudní platných ve statě dožádaném o povolení a výkon exekuce, nebyl žádný soud tohoto státu výlučně příslušným k projednání a rozhodnutí věci;
b) jde-li o exekuční titul podle článku 22;
c) byla-li žalovaná strana pokaždé, kdy toho zákon vyžaduje, řádně obeslána k řízení, zejména byla-li jí řádně doručena žaloba či první podání nebo rozsudek či jiné rozhodnutí, zakládající exekuční titul. Byl-li vydán rozsudek pro zmeškání, jest k návrhu strany povinné zjistiti, nebylo-li jí nějakou nepravidelností znemožněno, aby se řízení súčastnila nebo se dala řádně zastoupiti. O těchto okolnostech může soud slyšeti dlužníka, proti němuž je exekuce vedena, nebo jeho zástupce;
d) nemá-li exekucí býti vynuceno jednání, které je podle předpisů platných ve státě, kde exekuce má nastati, zapovězeno, nebo nemá-li jí býti uznán právní poměr neb uskutečněn nárok, který se příčí svrchovanosti dožádaného státu nebo dobrým mravům, nebo který podle práva dožádaného státu není žalovatelným nebo vykonatelným.
5. Soud, který exekuci povoluje, nebo který ji vykonává, není oprávněn, aby exekuční titul věcně přezkoumal.
Článek 25.
1. Soud příslušný k povolení exekuce povolí podle předpisů pro něj platných prozatímní opatření (zajišťovací) k zajištění nároku z exekučního titulu proti dlužníkovi, a to nejen pro vlastní obvod, nýbrž, žádá-li o to vymáhající věřitel, i pro obvody jiných soudů téhož státu, kde dlužník má jmění.
2. Tato prozatímní opatření lze jen tehdy zrušiti, byla-li dlužníkem dána dostatečná jistota za úplné uspokojení nároků z exekučního titulu.
Článek 26.
Exekuce zajišťovací.
Soud příslušný k povolení exekuce může na návrh podaný předepsaným způsobem povoliti podle předpisů platných v dožádaném státě exekuci k zajištění již dříve, než exekuční tituly uvedené v článku 22 nabyly právní moci, nebo než uplynula lhůta určená k plnění.
Článek 27.
Opatření prozatímní (zajišťovací).
K návrhu ohrožené strany budou povolena opatření prozatímní (zajišťovací opatření) již za sporu i tehdy, když k rozhodnutí sporu jest příslušným soud druhého státu.
HLAVA DEVÁTÁ.
Ustanovení konečná.
Článek 28.
Tato úmluva, sepsaná jazykem československým a bulharským, jejíž obě znění jsou stejně původní, bude ratifikována a ratifikační listiny budou co nejdříve v Praze vyměněny.
Nabude učinnosti měsíc po výměně ratifikačních listin a zůstane v platnosti, pokud jedna ze smluvních stran neoznámí straně druhé šest měsíců předem svůj úmysl, aby úmluva pozbyla působnosti.
Tomu na svědomí zmocněnci úmluvu podepsali a opatřili svými pečetěmi.
Dáno v dvojím vyhotovení v Sofii, dne 15. května roku tisícího devítistého dvacátého šestého.
(L. S.) BOHDAN PAVLŮ.
(L. S.) Dr. EMIL SPIRA.
(L. S.) A. D. BOUROV.

Dodatkový protokol.
Zmocněnci smluvních stran, podepisujíce úmluvu mezi republikou Československou a královstvím Bulharským o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, zjišťují souhlas v těchto bodech:
1. Výrazem soudy rozumějí se ve smyslu úmluvy také úřady poručenské (opatrovnické) na Slovensku a Podkarpatské Rusi.
2. Aby si usnadnily znalost soudních obvodů ve druhém smluvním státě, sdělí si smluvní strany seznam svých soudů druhé stolice se všemi soudy první stolice jejich obvodů. Tomuto seznamu připojena bude pokud možno mapa vyznačující soudy různých stolic.
3. Smluvní strany se dohodnou o formulářích, jež budou sepsány v řeči státní (oficielní) obou států, určených pro doručování spisů.
4. Ustanovení článku 15, odstavce 1 nevztahují se na listiny sepsané, vydané neb ověřené soudy církevními.
5. „Izplnitelni listove“ vydané bulharskými soudy ve věcech směnečných a nabyvší moci práva jsou zahrnuty mezi exekučními tituly podle článku 22, odstavce 1 a).
6. Tento protokol jest nedílnou součástí úmluvy.
Tomu na svědomí zmocněnci podepsali tento dodatkový protokol.
Dáno v dvojím vyhotovení v Sofii, dne 15. května 1926.
BOHDAN PAVLŮ.
Dr. EMIL SPIRA.
A. D. BOUROV.

Seznam
správních úřadů, jichž listiny podle článku 15, odstavce 2 úmluvy mezi republikou Československou a královstvím Bulharským o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních nepotřebují ověření:
A. Co se týče československých listin:
1. Ministerstvo vnitra.
Zemské správy politické v Praze, Brně a Opavě.
Civilní správa Podkarpatské Rusi v Užhorodě.
Presidia policejních ředitelství.
Archiv ministerstva vnitra.
2. Ministerstvo veřejného zdravotnictví.
3. Ministerstvo pošt a telegrafů.
Šekový úřad v Praze.
Ředitelství pošt a telegrafů v Praze, Pardubicích, Brně, Opavě, Bratislavě a Košicích.
4. Ministerstvo obchodu, průmyslu a živností.
Patentní úřad v Praze.
5. Ministerstvo veřejných prací.
6. Ministerstvo financí.
7. Ministerstvo zemědělství.
8. Ministerstvo národní obrany.
9. Ministerstvo školství a národní osvěty.
Zemské školní rady v Praze, Brně a Opavě,
oddělení ministerstva školství a národní osvěty v Bratislavě,
školní oddělení civilní správy Podkarpatské Rusi v Užhorodě.
10. Ministerstvo věcí zahraničních.
Archiv ministerstva věcí zahraničních.
11. Ministerstvo zásobování.
12. Ministerstvo spravedlnosti.
13. Předsednictvo ministerské rady.
14. Ministerstvo pro sjednocení zákonů a organisace správy.
15. Ministerstvo s plnou mocí pro správu Slovenska v Bratislavě.
16. Ministerstvo železnic.
Ředitelství státních drah Praha-Jih, Praha-Sever, Plzeň, Hradec Králové, Brno, Olomouc, Bratislava a Košice.
17. Ministerstvo sociální péče.
18. Nejvyšší účetní kontrolní úřad v Praze.
19. Státní pozemkový úřad v Praze.
20. Statistický úřad v Praze.
21. Kancelář presidenta republiky v Praze.
22. Kancelář poslanecké sněmovny Národního Shromáždění v Praze.
23. Kancelář senátu Národního Shromáždění v Praze.
B. Co se týče bulharských listin:
1. Kancelář bulharského carského dvora. (Kancelarija na blgarskija carski dvor).
2. Kancelář národního sobrání. (Kancelarija na narodnoto sobranie).
3. Kancelář ministerské rady. (Kancelarija na ministerskija savet).
4. Nejvyšší správní soud. (Vrchoven administrativen sad).
5. Nejvyšší účetní dvůr. (Vrchovna smetna palata).
6. Ministerstvo zahraničních věcí a kultů. (Ministerstvo na vanšnite raboti i na izpovedaniata).
7. Sv. synod bulharské církve. (Sveti sinod na blgarskata crkva).
8. Ministerstvo vnitra a veřejného zdravotnictví. (Ministerstvo na vatrešnite raboti i narodnoto zdrave).
9. Policejní ředitelství. (Direkcija na policijata).
10. Hlavní ředitelství veřejného zdravotnictví. (Glavna direkcija na narodnoto zdrave).
11. Ministerstvo národní osvěty. (Ministerstvo na narodnoto prosveštenie).
12. Státní universita v Sofii. (Državen universitet v Sofia).
13. Ministerstvo financí. (Ministerstvo na finansite).
14. Ředitelství státních dluhů. (Direkcija na državnite dlgove).
15. Bulharská národní banka. (Blgarska narodna banka).
16. Bulharská zemědělská banka. (Blgarska zemledelska banka).
17. Bulharská ústřední kooperativní banka. (Blgarska centralna kooperativna banka).
18. Ministerstvo spravedlnosti. (Ministerstvo na pravosadieto).
19. Ministerstvo války. (Ministerstvo na vojnata).
20. Ministerstvo obchodu, průmyslu a práce. (Ministerstvo na trgovijata, promišlenostta i truda).
21. Hlavní ředitelství statistiky. (Glavna direkcija na statistikata).
22. Ministerstvo zemědělství a státních statků. (Ministerstvo na zemledelieto i državnite imoti).
23. Ředitelství pracovních pozemkových hospodářství (pozemkový úřad). (Direkcija na trudovite zemledelski stopanstva).
24. Ministerstvo veřejných staveb, cest a prací. (Ministerstvo na obštestvenite sgradi, patištata i blagoustrojstvoto).
25. Hlavní ředitelství cest, veřejných prací a staveb. (Glavna direkcija na patištata, blagoustrojstvoto i sgradite).
26. Ministerstvo železnic, pošt a telegrafů. (Ministerstvo na železnicite, poštite i telegrafite).
27. Hlavní ředitelství železnic a přístavů. (Glavna direkcija na železnicite i pristaništata).
28. Hlavní ředitelství pošt, telegrafů a telefonů. (Glavna direkcija na poštite, telegrafite i telefonite).
29. Ředitelství vzduchoplavby. (Direkcija na vzduchoplavaneto).
PROZKOUMAVŠE TUTO ÚMLUVU A DODATKOVÝ PROTOKOL, SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JE.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM, DNE 16. PROSINCE LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO DVACÁTÉHO ŠESTÉHO.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
T. G. MASARYK v. r.
L. S.
ZA MINISTRA ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
A. ŠVEHLA v. r.
Tato úmluva vyhlašuje se s tím, že ratifikační listiny byly vyměněny dne 19. února 1927; podle čl. 28 úmluvy nabývá tato mezinárodní působnosti měsíc po výměně ratifikačních listin.
Při provádění výměny ratifikačních listin shodli se zmocněnci československý a bulharský na tom, aby ve smyslu čl. 15 této úmluvy byl bod 7. Seznamu československých správních úřadů, jichž listiny nepotřebují ověření, připojeného k této úmluvě, takto doplněn:

„7. Ministerstvo zemědělství,
Ministerstvo zemědělství, expositura pro Slovensko v Bratislavě,
Zemědělský referát při civilní správě pro Podkarpatskou Rus v Užhorodě,
Ředitelství státních statků v Praze,
Ředitelství státních lesů v Brandýse n. L., v Žarnovici, Báňské Bystřici, Liptavském Hrádku, Solném Hradě, Užhorodě, Rahově a Buštině,
Ministerská komise pro agrární operace v Praze,
Zemská komise pro agrární operace v Brně a Opavě,
Státní archiv zemědělský.“

Dr. Beneš v. r.