58/1938 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o ratifikaci Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích, podepsané v Římě dne 23. listopadu 1933.

58.
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 15. března 1938
o ratifikaci Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích, podepsané v Římě dne 23. listopadu 1933.

Mezinárodní úmluva o přepravě zboží byla spolu s přílohami I až VIII schválena panem presidentem republiky Československé dne 23. března 1937 a ratifikována Německem, Rakouskem, Belgií, Dánskem, svobodným městem Gdánskem, Estonskem, Francií, Maďarskem, Italií, Lotyšskem, Lucemburskem, Norskem, Nizozemím, Polskem, Rumunskem, Švédskem, Švýcarskem, Československem a Jugoslavií.
Zápis o uložení ratifikačních listin a vstupu v platnost Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích ze dne 23. listopadu 1933 uveřejňuje se tímto spolu s překladem.
Podle tohoto zápisu § 3 článku 60 a příloha VI Mezinárodní úmluvy z 23. listopadu 1933 o přepravě zboží po železnicích nabyly účinnosti dnem 1. ledna 1938.
Ostatní ustanovení Mezinárodní úmluvy z 23. listopadu 1933 o přepravě zboží po železnicích vstoupí v platnost dnem 1. října 1938.

Dr. Krofta v. r.


(Překlad.)
Protokol
diplomatické konference, která se sešla, aby určila datum, jímž vstoupí v platnost Mezinárodní úmluva z 23. listopadu 1933 o přepravě zboží po železnicích (M. Ú. Z.).
Provádějíce ustanovení odstavce b) kapitoly II závěrečného aktu, podepsaného v Římě dne 23. listopadu 1933, o Mezinárodní úmluvě z téhož dne, týkající se přepravy zboží po železnicích (M. Ú. Z.) a uzavřené mezi
Německem, Rakouskem, Belgií, Bulharskem, Dánskem, svobodným městem Gdánskem, Španělskem, Estonskem, Finskem, Francií, Řeckem, Maďarskem, Italií, Lotyšskem, Lichtenštejnskem, Lucemburskem, Norskem, Nizozemím, Polskem, Rumunskem, Švédskem, Švýcarskem, Československem, Tureckem a Jugoslavií,
a v důsledku výzvy, kterou švýcarská federální rada zaslala vysokým smluvním stranám, podepsaní plnomocníci sešli se dnes v Bernu, ve federálním paláci, aby určili datum, jímž vstoupí v platnost
Mezinárodní úmluva z 23. listopadu 1933 o přepravě zboží po železnicích,
která tvoří se svými přílohami a se svým závěrečným aktem jediný celek sestávající z deseti dokumentů.
Oznámivše si vzájemně své plné moci, které byly shledány v dobré a řádné formě, (podepsaní plnomocníci) vzali na vědomí prohlášení švýcarské vlády, podle kterého ratifikační listiny, uznané po přezkoušení správnými a souhlasnými, byly odevzdány k uložení vládě Švýcarské konfederace následujícími státy ve dnech níže uvedených:
1. Rakouskem dne 9. listopadu 1934,
2. Švédskem dne 11. dubna 1935,
3. Německem dne 12. července 1935,
4. Norskem dne 22. července 1935,
5. Maďarskem dne 10. září 1935,
6. Italií dne 30. října 1935,
7. Dánskem dne 13. listopadu 1935,
8. Polskem dne 11. února 1936,
9. svobodným městem Gdánskem dne 11. února 1936,
10. Lucemburskem dne 29. února 1936,
11. Francií dne 9. března 1936,
12. Estonskem dne 12. března 1936,
13. Nizozemím dne 20. března 1936,
14. Belgií dne 17. června 1936,
15. Lotyšskem dne 28. dubna 1937,
16. Švýcarskem dne 29. května 1937,
17. Československem dne 2. července 1937,
18. Jugoslavií dne 10. listopadu 1937,
19. Rumunskem dne 13. listopadu 1937.
Vzhledem k počtu států, které ratifikační listiny již odevdaly švýcarské vládě k uložení,
vzhledem k tomu, že příloha č. I, připojená k úmluvě podepsané dne 23. listopadu 1933, byla od té doby revidována a že k uvedení v platnost nové přílohy č. I jest zapotřebí, aby bylo provedeno řízení, předvídané úmluvou M. Ú. Z. z roku 1933,
podepsaní plnomocníci se shodli, že již nyní určí datum, kdy tato úmluva vstoupí v platnost, a smluvili se na tomto:
1. Paragraf 3 článku 60 a příloha VI Mezinárodní úmluvy z 23. listopadu 1933 o přepravě zboží po železnicích (M. Ú. Z.) nabudou účinnosti dnem 1. ledna 1938.
2. Ostatní ustanovení Mezinárodní úmluvy z 23. listopadu 1933 o přepravě zboží po železnicích vstoupí v platnost dnem 1. října 1938.
3. Tímto právě uvedeným dnem bude odvolána a nahrazena shora zmíněnou úmluvou z 23. listopadu 1933 Mezinárodní úmluva z 23. října 1924 o přepravě zboží po železnicích spolu se závěrečným protokolem z 23. října 1924 a s dodatkovým aktem z 2. září 1932.
4. Portugalsko, jakožto stát zúčastněný na M. Ú. Z. z r. 1924 avšak nepodepsavší M. Ú. Z. z r. 1933, se žádá, aby přistoupilo k nové úmluvě a aby podepsalo rovněž tento protokol.
Tento protokol zůstává až do 1. srpna 1938 otevřen podpisům vlád těch smluvních států, které dosud nemohly jej podepsati. Na státy, které nejsou signatáři tohoto protokolu, ale odevzdají své ratifikační listiny po 1. srpnu 1938, může se úmluva aplikovati prvním dnem druhého měsíce, počítajíc od onoho měsíce, v němž švýcarská vláda oznámí vládám smluvních států odevzdání těchto ratifikačních listin.
Tomu na svědomí sepsali a podepsali níže uvedení plnomocníci tento protokol.
Dáno v Bernu, dne sedmnáctého listopadu roku tisícího devítistého třicátého sedmého, ve dvou originálech, z nichž jeden zůstane uložen v archivech Švýcarské konfederace a druhý bude zaslán vládou švýcarskou vládě italské k uložení v jejích archivech.
Autentický výtisk tohoto protokolu bude dodán švýcarskou vládou všem vysokým stranám jakož i vládě portugalské.
Za Německo:
OTTO KÖCHER v. r.
Dr. KURT FRIEBE v. r.
Za Rakousko:
ENGERTH v. r.
Dr. F. JELINEK v. r.
Za Belgii:
hr. LOUIS DʼURSEL v. r.
Za Bulharsko:
— —
Za Dánsko:
E. H. SCHACK v. r.
Za svobodné město Gdansko:
— —
Za Španělsko:
— —
Za Estonsko:
— —
Za Finsko:
— —
Za Francii:
ALPHAND v. r.
E. CHARLOT v. r.
Za Řecko:
C. PSAROUDAS v. r.
Za Maďarsko:
VELICS v. r.
Za Italii:
TAMARO v. r.
A. FILONI v. r.
Za Lotyšsko:
J. FELDMANS v. r.
Za Lichtenštejnsko:
PILET-GOLAZ v. r.
Za Lucembursko:
ELTER v. r.
Za Norsko:
— —
Za Nizozemí:
A. LOUDON v. r.
Za Polsko:
J. DE MODZELEWSKI v. r.
Za Portugalsko:
— —
Za Rumunsko:
S. MICLESCU v. r.
J. COZACHEVICI v. r.
Za Švédsko:
K. J. WESTMAN v. r.
Za Švýcarsko:
PILET-GOLAZ v. r.
Za Československo:
KÜNZL-JIZERSKÝ v. r.
Za Turecko:
VASFI MENTES v. r.
Za Jugoslavii:
ZOR. DRAGUTINOVITCH v. r.

JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ,
NĚMECKA, RAKOUSKA, BELGIE, BULHARSKA, DÁNSKA, SVOBODNÉHO
MĚSTA GDANSKA, ŠPANĚLSKA, ESTONSKA, FINSKA, FRANCIE, ŘECKA,
MAĎARSKA, ITALIE, LOTYŠSKA, LICHTENŠTEJNSKA, LUCEMBURSKA,
NORSKA, NIZOZEMÍ, POLSKA, RUMUNSKA, ŠVÉDSKA, ŠVÝCARSKA, TURECKA
A JUGOSLAVIE
BYLA SJEDNÁNA TATO ÚMLUVA S PŘÍLOHAMI I. AŽ VIII.:
(Překlad.)
Mezinárodní úmluva
o přepravě zboží po železnicích (M. Ú. Z.).
NĚMECKO, RAKOUSKO, BELGIE, BULHARSKO, DÁNSKO, SVOBODNÉ MĚSTO GDÁNSKO, ŠPANĚLSKO, ESTONSKO, FINSKO, FRANCIE, ŘECKO, MAĎARSKO, ITALIE, LOTYŠSKO, LICHTENŠTEJNSKO, LUCEMBURSKO, NORSKO, NIZOZEMÍ, POLSKO, RUMUNSKO, ŠVÉDSKO, ŠVÝCARSKO, ČESKOSLOVENSKO, TURECKO, JUGOSLAVIE,
za účasti zástupců vládní komise Sárského území,
shledavše nutným podrobiti Mezinárodní úmluvu o přepravě zboží po železnicích, podepsanou v Bernu 23. října 1924, revisi podle článku 60 této Úmluvy, rozhodly se sjednati za tím účelem novou Úmluvu a dohodly se o těchto článcích:
ODDÍL PRVNÍ.
Věc a rozsah Úmluvy.
Článek první.
Železnice a přepravy, pro které platí Úmluva.
§ 1. Tato Úmluva platí pro všechny zásilky zboží, podané přímým nákladním listem ku přepravě po území nejméně dvou smluvních států a přepravované výhradně po tratích zapsaných v seznamu, sestaveném podle článku 58 této Úmluvy.
§ 2. Úmluva tato však neplatí:
1. Pro zásilky, jejichž stanice odesílací a stanice určení leží na území téhož státu a které územím druhého státu jen procházejí:
a) když trati průvozní jsou v provozu železnice státu odesílacího;
b) i když trati průvozní nejsou v provozu železnice státu odesílacího, jestliže zúčastněné železnice sjednaly zvláštní úmluvy, podle kterých přepravované zásilky nejsou považovány za mezinárodní.
2. Pro zásilky mezi stanicemi dvou států sousedních, koná-li se celá přeprava po železnicích jednoho z těchto států, jestliže odesilatel volbou vzorce nákladního listu žádá za použití vnitřního řádu, platného pro tyto železnice a jestliže žádný z těchto států tomu neodporuje.
Článek 2.
Ustanovení o sdružených přepravách.
§ 1. Kromě železnic mohou býti zapsány v seznamu, uvedeném v článku prvním, trati s pravidelným provozem automobilním nebo plavebním, které doplňují přepravu železniční a na kterých se koná mezinárodní přeprava pod odpovědností buď jednoho ze smluvních států nebo jedné z železnic, zapsaných v seznamu.
§ 2. Pro podniky, které provozují přepravu na těchto tratích, platí všechny závazky a všechna práva, plynoucí pro železnice z této Úmluvy, s výhradou odchylek, nutně vyplývajících z různosti přepravy. Tyto odchylky nesmějí měniti však předpisy o odpovědnosti, stanovené touto Úmluvou.
§ 3. Každý stát, který si přeje, aby byla zapsána v seznamu jedna z tratí, o nichž je řeč v § 1, musí se vhodným způsobem postarati o to, aby odchylky, uvedené v § 2, byly uveřejněny týmž způsobem jako tarify.
§ 4. Pro mezinárodní přepravy, při nichž jsou zúčastněny železnice zároveň s jinými přepravními podniky než těmi, které jsou vyjmenovány shora v § 1, mohou železnice, aby vyhověly zvláštnostem každého druhu přepravy, v dohodě se zúčastněnými přepravními podniky stanoviti tarifní podmínky na základě právního řádu, odlišného od této Úmluvy. V tom případě mohou stanoviti používání jiné přepravní listiny, než která je předepsána touto Úmluvou.
Článek 3.
Předměty vyloučené z přepravy.
S výhradou odchylek stanovených v § 2 článku 4 jsou vyloučeny z přepravy za podmínek této Úmluvy:
1. předměty, jejichž přeprava jest vyhrazena správě poštovní, třeba jen na jediném státním území, přes které má býti zásilka přepravována;
2. předměty, jež by se svými rozměry, svou vahou nebo svou úpravou nehodily k žádané přepravě vzhledem k zařízením nebo provozním prostředkům třeba jen jediné ze zúčastněných železnic;
3. předměty, jejichž přeprava je zakázána podle zákonných ustanovení neb opatření, učiněných z důvodů veřejného pořádku, třeba jen v jediném ze zúčastněných států;
4. kromě výjimek, uvedených v Příloze I k této Úmluvě:
A. látky, které mohou vybuchnouti, a to:
a) trhaviny a střeliviny;
b) munice;
c) zapalovací a ohňostrojná tělesa;
d) stlačené, zkapalněné nebo pod tlakem rozpuštěné plyny;
e) látky vyvíjející ve styku s vodou zápalné nebo hoření podporující plyny;
B. látky samozápalné;
C. látky odpor vzbuzující nebo způsobilé vyvolati nákazu.
Článek 4.
Předměty podmínečně ku přepravě připuštěné.
§ 1. Předměty níže uvedené jsou připuštěny ku přepravě s mezinárodním nákladním listem za těchto podmínek:
1. předměty uvedené v Příloze I k této Úmluvě jsou připuštěny za podmínek tam stanovených;
2. mrtvoly jsou připuštěny ku přepravě za těchto podmínek:
a) přepravují se jako rychlé zboží pod dozorem průvodce, ačli není dovoleno přepravovati je jako nákladní zboží nebo bez doprovodu na všech železnicích zúčastněných při přepravě;
b) přepravné musí býti zaplaceno při podeji;
c) pro přepravu platí zákony a policejní nařízení každého státu, ačli není upravena zvláštními úmluvami mezi několika státy;
3. železniční vozidla jedoucí na vlastních kolech jsou připuštěna jen tehdy, zjistí-li jedna železnice, že vozidlo jest způsobilé k jízdě, a osvědčí-li to záznamem na vozidle nebo zvláštním průkazem; lokomotivy, tendry a motorové vozy musí býti kromě toho doprovázeny odborným zřízencem, kterého dá odesilatel, hlavně proto, aby obstarával mazání;
4. živá zvířata jsou připuštěna za těchto podmínek:
a) zásilky živých zvířat musí býti doprovázeny průvodcem, kterého dá odesilatel, pokud nejde o malá zvířata, podaná ku přepravě v klecích, bednách, koších atd. dobře uzavřených; doprovod není však nutný, jsou-li stanoveny výjimky přímými mezinárodními tarify neb ujednáními mezi železnicemi;
b) odesilatel musí zachovati policejně veterinární předpisy státu odesílacího, státu určení a státu průvozního;
5. předměty, jichž nakládání nebo přeprava by způsobovala podle uvážení odesílací železnice zvláštní obtíže vzhledem k zařízením nebo provozním prostředkům jedné nebo několika zúčastněných železnic, jsou připuštěny jen za zvláštních podmínek, jež jest nutné stanoviti pro každý případ.
§ 2. Dva nebo více smluvních států mohou sjednati zvláštními dohodami, buď že jisté předměty, vyloučené podle této Úmluvy, budou připuštěny k mezinárodní přepravě mezi těmito státy za jistých podmínek, nebo že předměty, uvedené v Příloze I budou připuštěny za podmínek méně přísných, než jsou podmínky stanovené v Příloze I.
Připouštějí-li takové dohody ku přepravě předměty, které jsou z ní podle ustanovení Přílohy I vyloučeny, musí býti tyto dohody oznámeny Ústřednímu úřadu pro mezinárodní železniční přepravy, který dá ustanovení této zvláštní dohody, jež o tom jedná, na denní pořad příští schůze komise znalců, ač nebyla-li ta ustanovení komisí již zkoumána a zamítnuta.
Železnice mohou též vhodnými tarifními ustanoveními buď připustiti ku přepravě jisté předměty z přepravy vyloučené nebo zavésti méně přísné podmínky pro přepravu předmětů podmínečně připuštěných.
Článek 5.
Přepravní povinnost železnice.
§ 1. Každá železnice, pro kterou platí tato Úmluva, je povinna vykonati podle jejích podmínek každou přepravu zboží, které je připuštěno podle této Úmluvy, pokud:
a) odesilatel vyhoví předpisům Úmluvy;
b) přeprava je možná pravidelnými prostředky přepravními;
c) přepravě nebrání okolnosti, kterých železnice nemohla odvrátiti a které zdolati nebylo v její moci.
§ 2. Železnice není povinna přijímati předměty, které mohou býti nakládány, překládány nebo vykládány jen zvláštními zařízeními, leč jsou-li ve stanicích, v kterých tyto úkony mají býti vykonány, taková zařízení.
§ 3. Železnice není povinna přijímati zásilky, jejichž přeprava nemůže býti vykonána neprodleně; předpisy platné ve stanici odesílací stanoví případy, v kterých jest tato stanice povinna vzíti zatím na sklad zásilky, které nevyhovují této podmínce.
§ 4. Zásilky musí býti vypraveny v pořadí, v jakém byly přijaty ku přepravě, vyjma případy uvedené v následujícím paragrafu.
§ 5. Jestliže veřejný zájem nebo potřeby provozní toho vyžadují, může příslušný úřad ustanoviti, aby
a) provoz byl zastaven úplně nebo zčásti;
b) určité zásilky byly přechodně z přepravy vyloučeny nebo připuštěny do ní jen za určitých podmínek;
c) určité zásilky požívaly přechodně přednostního práva.
Tato opatření musí býti oznámena veřejnosti.
Každá železnice může odmítnouti zásilky, jejichž přepravě by bránila takováto omezení.
§ 6. Každé přestoupení ustanovení tohoto článku zakládá nárok na náhradu způsobené škody.
ODDÍL II.
Smlouva přepravní.
KAPITOLA PRVNÍ.
Úprava a podmínky přepravní smlouvy.
Článek 6.
Obsah a úprava nákladního listu.
§ 1. Odesilatel jest povinen předložiti pro každou mezinárodní zásilku, pro kterou platí tato Úmluva, nákladní list podle vzorce, který je obsažen v Příloze II k Úmluvě.
Pro jisté přepravy mezi sousedními zeměmi může býti vzorec nákladního listu podle tarifních ustanovení zmenšen.
Tiskopisy nákladního listu musí býti tištěny na psacím papíře bílém, pevném; pro rychlé zboží mají na hořejším i dolejším okraji červené pásky nejméně 1 cm široké, na líci i na rubu. Pro druhopis nákladního listu může býti použito světle modrého papíru.
§ 2. Mezinárodní tarify nebo dohody mezi železnicemi ustanovují v jakém jazyku musí býti vytištěny tiskopisy nákladních listů. Není-li ustanovení tarifních nebo dohod, musí býti tiskopisy vytištěny v jednom z oficielních jazyků státu odesílacího; musí však míti kromě toho text francouzský nebo německý neb italský a mohou obsahovati překlady, uznané za účelné, v jiných jazycích.
Údaje odesilatele v nákladním listu musí býti vždy sepsány v jednom z oficielních jazyků státu odesílacího. Jaké překlady jsou nutné, určí mezinárodní tarify nebo zvláštní dohody mezi železnicemi. Není-li tomu tak, jest odesilatel povinen připojiti překlad francouzský nebo německý neb italský.
Železnice může žádati, aby záznamy a prohlášení, které má odesilatel zapisovati do nákladního listu, a třeba-li, do vložek k němu připojených, byly prováděny písmem latinským.
§ 3. Části tiskopisu, orámované silnými čarami, musí vyplniti železnice, ostatní odesilatel. Odesilatel musí přeškrtnouti sloupce, které nevyplní.
§ 4. Volba tiskopisu nákladního listu bílého nebo tiskopisu s červenými páskami naznačuje, zda zboží má býti přepravováno jako zboží nákladní nebo rychlé. Jest nepřípustné žádati, aby byla zásilka přepravována po jedné části trati jako rychlé zboží a po druhé části jako nákladní zboží, ledaže by to dovolovala zvláštní dohoda mezi všemi zúčastněnými železnicemi.
§ 5. Nákladní listy, v nichž bylo přepisováno nebo škrabáno nebo které byly přelepovány, nejsou přípustné. Škrtání je dovoleno jen tehdy, potvrdí-li je odesilatel svým podpisem, a jde-li o počet neb o váhu kusů, zapíše-li opravené množství též slovy.
§ 6. Údaje v nákladním listu musí býti napsány nebo vytištěny nesmazatelně.
Povinné jsou tyto údaje:
a) místo a den sepsání nákladního listu;
b) název odesílací železnice;
c) název železnice určení a stanice určení, se všemi nutnými bližšími údaji, aby bylo zabráněno záměně mezi různými stanicemi téhož místa nebo míst, stejně nebo podobně pojmenovaných;
d) jméno a adresa příjemce. Jako příjemce lze označiti pouze jedinou osobu, firmu nebo společnost. Označiti stanici nebo přednostu stanice určení jako příjemce lze jen tehdy, dovoluje-li to výslovně příslušný tarif. Adresy, které neudávají jména příjemcova, jako „na řad.....“ nebo „držiteli druhopisu nákladního listu“ nejsou přípustné;
e) označení druhu zboží, údaj váhy nebo místo toho údaj obdobný, podle předpisů železnice odesílací. Dovolují-li zákony nebo řády země odesílací odesilateli podávati zásilky bez udání váhy nebo bez údaje obdobného, zapíše váhu nebo tento údaj železnice odesílací. Mimo to třeba udati při zásilkách kusových počet, popis obalu, znamení, čísla, nebo místo toho poznamenati, že kusy jsou označeny adresou příjemcovou; u zásilek, které má nakládati odesilatel, řadu, číslo a vlastnickou značku vozu. Zboží musí býti označeno takto: zboží uvedené v Příloze I názvem jemu tam daným; ostatní zboží, žádá-li odesilatel použití určitého tarifu, podle názvu, jímž je označeno v tom tarifu, a v ostatních případech názvy obchodně obvyklými, odpovídajícími jeho povaze.
Nestačí-li místo, určené pro označení zboží v nákladním listu, musí býti zboží označeno na vložkách stejných rozměrů jako nákladní list, pečlivě k němu připevněných a odesilatelem podepsaných.
Tyto vložky musí býti v nákladním listu poznamenány. Je-li udána celková váha zásilky, musí býti tento údaj zapsán do nákladního listu;
f) podrobný výpočet průvodních listin, vyžadovaných úřady celními, berními, finančními nebo policejními a jinými úřady správními, jež jsou přiloženy k nákladnímu listu nebo podle poznámky uloženy v určité stanici nebo na celním nebo jiném úřadě;
g) podpis odesilatele, jakož i údaj jeho jména, příjmení a bydliště, doplněný, přeje-li si to odesilatel, adresou telegramní a telefonní. Dovolují-li to zákony a řády, platné ve stanici odesílací, může býti podpis vytištěn nebo nahrazen razítkem odesilatelovým. Jako odesilatel smí v nákladním listu býti označena pouze jediná osoba, firma nebo společnost.
Kromě toho musí nákladní list, vyžaduje-li toho daný případ, obsahovati všechny ostatní údaje předepsané touto Úmluvou, zejména tyto:
h) záznam „na dráze (na přihlášku)“ nebo záznam „dodati do domu“, je-li tento způsob dodání zaveden ve stanici určení (článek 16, § 2);
i) žádost za použití tarifů, zejména tarifů speciálních nebo výjimečných podle § 10, článku 11 a podle článku 34;
k) částku zájmu na dodání, opověděného podle článku 35;
l) údaj poplatků, které odesilatel chce zaplatiti podle ustanovení článku 17;
m) částku dobírky, váznoucí na zboží, a záloh, které by železnice povolila, jak řečeno v článku 19;
n) navrženou přepravní cestu a stanice, kde má býti vykonáno řízení celní nebo berní, jakož i prohlídky, požadované finančními nebo policejními a jinými úřady správními;
o) údaje o předpisech celních, berních, finančních nebo policejních a o předpisech jiných úřadů správních podle článku 15.
§ 7. Jiná prohlášení v nákladním listu smějí býti uváděna jen tehdy, předpisují-li nebo dovolují-li je zákony a řády některého státu nebo tarify a neodporují-li této Úmluvě.
Jest zakázáno nahrazovati nákladní list jinými listinami nebo připojovati jiné doklady než ty, které předpisuje nebo dovoluje tato Úmluva nebo tarify. Předpisují-li to však zákony a řády, platné ve stanici odesílací, musí odesilatel kromě nákladního listu sepsati listinu určenou k tomu, aby železnici zůstala jako důkaz o smlouvě přepravní.
§ 8. Jest zakázáno podati jedním nákladním listem předměty, které nemohou býti naloženy pohromadě bez závady a bez porušení předpisů celních, berních, finančních, policejních nebo předpisů jiných úřadů správních.
§ 9. Zboží, které má nakládati odesilatel, musí býti podáno zvláštními nákladními listy, v nichž není uveden žádný předmět, jehož nakládání nebo vykládání náleží železnici.
Zvláštními nákladními listy musí rovněž býti podávány z předmětů, označených v článku 4 ty, které je zakázáno nakládati společně nebo spolu s jiným zbožím.
§ 10. Jeden nákladní list smí zníti pouze na náklad jednoho vozu s výhradou předmětů nedělitelných, pro něž je třeba více než jednoho vozu. Toto ustanovení však neplatí, jestliže zvláštní předpisy, jichž jest použíti pro příslušnou přepravu, nebo tarify dovolují vypraviti po celé přepravní cestě několik vozů týmž nákladním listem.
§ 11. Odesilatel smí vepsati dole na rubu nákladního listu, avšak jen jako pouhou zprávu pro příjemce a bez závaznosti a odpovědnosti pro železnici údaje, které se týkají zásilky, jako ku příkladu:
„Zásilka N-a“
„Z rozkazu N-a“
„K disposici N-a“
„K další přepravě N-u“
„Pojištěno u N-a“
„Pro plavební trať N nebo pro loď N.“
„Z plavební trati N nebo z lodi N.“
„Pro trať automobilní N.“
„Z trati automobilní N.“
„Pro trať vzduchoplavební N.“
„Z trati vzduchoplavební N.“
„K vývozu do N.“
Článek 7.
Odpovědnost za údaje v nákladním listu. Přirážky k dovoznému. Jak jest si počínati při přetěži.
§ 1. Odesilatel odpovídá za správnost svých údajů a prohlášení v nákladním listu; stihnou jej všechny důsledky toho, jsou-li tato prohlášení neb údaje nesprávné, nepřesné, neúplné nebo jsou-li napsány jinde než na místě k tomu určeném; nedostačuje-li toto místo, musí na tomto místě odesilatel poznamenati místo nákladního listu, kde je doplněk zápisu.
§ 2. Železnice jest oprávněna kdykoliv přezkoumati, souhlasí-li zásilka s údaji nákladního listu a byly-li zachovány bezpečnostní předpisy podle Přílohy I.
Má-li býti přezkoumán obsah zásilky, budiž k tomu pozván odesilatel nebo příjemce, podle toho, koná-li se přezkoumání ve stanici odesílací nebo ve stanici určení. Nedostaví-li se zájemce nebo koná-li se přezkoumání na cestě a není-li jiných zákonných předpisů nebo řádů v zemi, kde se přezkoumání koná, jest nutné vykonati je v přítomnosti dvou svědků, dráze cizích. Železnice však nemůže přikročiti ku přezkoumání obsahu za přepravy, leč že by tohoto přezkoumání vyžadovaly potřeby provozní nebo předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a předpisy jiných úřadů správních.
Liší-li se výsledek přezkoumání od údajů nákladního listu, musí býti do něho zapsán. Děje-li se přezkoumání ve stanici odesílací, musí býti výsledek zapsán též do druhopisu nákladního listu, je-li v rukou železnice. Nesouhlasí-li zásilka s údaji nákladního listu, váznou na zboží výdaje způsobené přezkoumáním, nebyly-li zaplaceny na místě.
§ 3. Zákony a řády každého státu stanoví podmínky, za kterých železnice má právo nebo povinnost zjistiti nebo přezkoumati váhu zboží nebo počet kusů, jakož i skutečnou vlastní váhu vozu.
Železnice je povinna udati v nákladním listu výsledek zjištěné váhy, počet kusů, jakož i skutečnou vlastní váhu vozu.
§ 4. Váží-li se náklady vozové na kolejové váze, určí se váha tak, že se odečte vlastní váha napsaná na voze od celkové váhy naloženého vozu, ledaže by převážení prázdného vozu dalo jinou vlastní váhu.
§ 5. Jsou-li údaje nebo prohlášení nesprávná, nepřesná nebo neúplná tak, že mohou způsobiti přijetí předmětů vyloučených z přepravy podle odstavce 4 článku 3, výpočet menšího dovozného za zásilku, nebo není-li dbáno bezpečnostních předpisů Přílohy I, jakož i byl-li vůz odesilatelem naložený přetížen, jest nutno zaplatiti přirážku, kromě rozdílu dovozného a podle případu kromě náhrady škody snad vzniklé, bez újmy trestních následků.
Přirážka k dovoznému je stanovena takto:
a) Bylo-li zboží, které jest z přepravy vyloučeno podle odstavce 4 článku 3 nebo zboží vyjmenované v Příloze I nesprávně, nepřesně nebo neúplně označeno, nebo nebylo-li dbáno bezpečnostních předpisů této Přílohy, činí přirážka:
u zboží vyloučeného z přepravy podle odstavce 4 článku 315 franků,
u zboží vyjmenovaného v Příloze I:
v třídě I. skupina 1 a15 franků,v třídě I. skupiny 1 b, 1 c a 1 d10 franků,v třídě I. skupina 1 e, a v třídách II. a III.5 franků,v třídách IV., V. a VI.1 frank,za kilogram hrubé váhy celého kusu.
Stanoví-li předpisy platné pro vnitřní přepravu železnice, na které byla závada zjištěna, přirážky menší, vyberou se tyto přirážky.
b) Byla-li nesprávně, nepřesně nebo neúplně označena zásilka jiného zboží, než které je uvedeno pod písmenem a) tohoto paragrafu, nebo vůbec byla-li označena tak, že jí mohl býti jakýmkoli způsobem přiznán levnější tarif místo tarifu, kterého ve skutečnosti má být použito, rovná se přirážka dvojnásobnému rozdílu mezi dovozným, počítaným ze stanice odesílací až do stanice určení podle nesprávného, nepřesného nebo neúplného označení, a dovozným, jež by bylo bývalo vybráno, kdyby bylo označení správné, přesné a úplné.
Skládá-li se zásilka ze zboží, za které se dovozné počítá různě, a může-li býti váha každého druhu zboží snadno zjištěna, počítá se přirážka podle sazby platné pro každý druh zboží, jestliže tento způsob počítání má za následek přirážku menší.
c) Byla-li udána menší váha než váha skutečná, rovná se přirážka dvojnásobnému rozdílu mezi dovozným za váhu udanou a dovozným za váhu zjištěnou ze stanice odesílací až do stanice určení.
d) Byl-li vůz naložený odesilatelem přetížen, rovná se přirážka šestinásobnému dovoznému ze stanice odesílací do stanice určení za váhu, která převyšuje mez zatížení. Vůz je přetížen, jestliže náklad vozu překročí mez zatížení takto stanovenou:
Má-li vůz pouze jediný nápis, označující jeho nosnost, jest jej považovati za ložnou váhu; mez zatížení se pak rovná ložné váze, zvětšené o 5%.
Má-li vůz dva nápisy, stanoví ložnou váhu ten, který udává menší nosnost; nápis udávající větší nosnost stanoví mez zatížení.
e) Je-li u téhož vozu udána menší váha než váha skutečná a je-li vůz též přetížen, vyberou se přirážky za obě závady na sobě nezávisle.
§ 6. Přirážky, které podle shora uvedeného § 5 mají býti vybrány, váznou na přepravovaném zboží, nehledíc k tomu, kde byly zjištěny okolnosti, které k jich vybrání opravňují.
Neuhrazuje-li hodnota zboží částku přirážky nebo odmítne-li příjemce zboží, jest odesilatel povinen zaplatiti neuhrazenou částku pohledávky, vzniklou z přirážek.
§ 7. Přirážku nelze vybírati:
a) při nepřesném údaji váhy, je-li železnice povinna zásilku zvážiti podle ustanovení platných ve stanici odesílací;
b) při nepřesném údaji váhy nebo při přetížení, žáda-li odesilatel v nákladním listu, aby vážila železnice;
c) při přetížení způsobeném za přepravy vlivy povětrnostními, dokáže-li odesilatel, že zachoval, nakládaje vůz, předpisy platné ve stanici odesílací;
d) přibylo-li váhy za přepravy, aniž nastalo přetížení, dokáže-li odesilatel, že přírůstek váhy vznikl vlivy povětrnostními;
e) při nepřesném údaji váhy (aniž nastalo přetížení), jestliže rozdíl mezi vahou udanou v nákladním listu a vahou zjištěnou nepřesahuje 2% udané váhy.
§ 8. Bylo-li přetížení vozu zjištěno stanicí odesílací nebo některou stanicí na cestě, může býti přetěž s vozu sňata, i když není důvodu, aby byla vybrána přirážka. Odesilatel budiž, třeba-li, vyzván neprodleně prostřednictvím stanice odesílací, aby oznámil, jak chce s přetěží naložiti.
Za přetěž se počítá dovozné za projetou trať podle sazeb platných pro hlavní náklad podle potřeby s přirážkou podle shora uvedeného § 5; byla-li přetěž vyložena, vyberou se poplatky za tento výkon podle tarifu vedlejších popoplatků té dráhy, která jej provádí.
Přikáže-li odesilatel, aby byla přetěž vrácena neb aby byla znovu podána, jedná se s ní jako se samostatnou zásilkou.
Článek 8.
Sjednání smlouvy přepravní. Druhopis nákladního listu.
§ 1. Smlouva přepravní je sjednána, jakmile stanice odesílací přijme ku přepravě zboží s nákladním listem. Stanice odesílací stvrdí přijetí tím, že vytiskne na nákladní list své razítko s datem přijetí.
§ 2. Razítko budiž vytištěno hned po podeji celé zásilky, která je uvedena v nákladním listu, a po zaplacení poplatků, které odesilatel na se bere. Razítko musí býti vytištěno v přítomnosti odesilatelově, požádá-li o to.
§ 3. Po vytištění razítka je nákladní list důkazem smlouvy přepravní.
§ 4. U zboží, které má nakládati odesilatel podle tarifních ustanovení nebo podle úmluvy s ním sjednané, jsou-li takové úmluvy ve stanici odesílací přípustné, nejsou údaje nákladního listu o váze nebo počtu kusů důkazem proti železnici, leč byly-li váha a počet kusů železnicí zjištěny a osvědčeny v nákladním listu.
§ 5. Železnice jest povinna potvrditi převzetí zboží a den jeho přijetí ku přepravě vytištěním datového razítka na druhopisu nákladního listu, který jí musí odesilatel předložiti zároveň s nákladním listem.
Tento druhopis nemá povahu ani nákladního listu, který provází zásilku, ani konosamentu.
Článek 9.
Tarify. Zákaz zvláštních úmluv.
§ 1. Dovozné a vedlejší poplatky se vypočítávají podle tarifů, které v každém státě jsou pravoplatné a byly řádně uveřejněny.
Mezinárodní tarify musí býti povinně uveřejněny jen ve státech, v kterých jsou železniční správy zúčastněny při těchto tarifech jako železnice odesílací nebo jako železnice určení.
Zvýšení mezinárodních tarifů, jakož i jiná ustanovení, která mají za následek ztížení přepravních podmínek, stanovených v těchto tarifech, vstupují v platnost nejdříve patnáct dní po uveřejnění.
Tarify musí míti všechny údaje nutné k výpočtu dovozného a vedlejších poplatků a musí stanoviti, je-li třeba, podmínky pro přepočet měn.
§ 2. Z tarifů musí býti zřejmé všechny zvláštní podmínky pro různé přepravy, zejména pak údaj, platí-li pro rychlé zboží či nákladní zboží. Má-li některá železnice pro všechno zboží nebo pro některé jeho druhy nebo pro určité trati tarif pouze pro jeden způsob přepravy, může býti tohoto tarifu použito pro přepravu zásilek jak nákladním listem pro nákladní zboží, tak nákladním listem pro rychlé zboží, při čemž platí pro příslušný způsob přepravy dodací lhůty podle ustanovení § 4 článku 6 a podle ustanovení článku 11.
Tarifů se musí užívati pro všechny zájemníky stejným způsobem. Jejich ustanovení platí, pokud neodporují této Úmluvě; jinak jsou pokládána za neúčinná a neplatná.
§ 3. Každá zvláštní úmluva, která by měla za účel přiznávati slevu z tarifních sazeb jednomu nebo několika odesilatelům, jest výslovně zakázána a neplatná.
Dovoleny jsou však slevy ze sazeb, jsou-li náležitě uveřejněny a všem za týchž podmínek stejně přístupny, jakož i slevy poskytnuté buď pro službu železniční nebo veřejné správy nebo ve prospěch účelů dobročinných.
§ 4. Železnice nesmějí vybírati pro sebe kromě dovozného a rozličných poplatků vedlejších, vyznačených v tarifech, jinou částku než své hotové výdaje, jako poplatky celní, berní, policejní, poplatky neoznačené v tarifu za převoz z jedné stanice do druhé, výdaje za opravu vnějšího nebo vnitřního obalu zboží, nutnou k jeho zachování, a jiné podobné výdaje. Tyto výdaje musí býti náležitě zjištěny a zvláště zaúčtovány v nákladním listu, k němuž musí býti připojeny doklady. Je-li zaplacení těchto výdajů věcí odesilatelovou, nevydají se doklady příjemci s nákladním listem, nýbrž dodají se odesilateli s vyúčtováním výdajů, jak jest řečeno v článku 17.
Výše přirážek, jakož i důvod jejich vybrání musí býti poznamenány v nákladním listu.
Článek 10.
Počítání dovozného. Přepravní cesty.
Pro počítání dovozného a stanovení přepravní cesty nutno dbáti těchto pravidel:
a) Předpíše-li odesilatel v nákladním listu přepravní cestu, počítá se přepravné po této cestě.
Označení stanic, v kterých mají býti splněny předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a předpisy jiných úřadů správních, rovná se předpisu přepravní cesty.
b) Předpíše-li odesilatel v nákladním listu pouze tarify, použije železnice těchto tarifů, pokud tento předpis stačí k určení stanic, mezi kterými má býti žádaných tarifů použito. Železnice vyvolí mezi přepravními cestami, pro něž platí tyto tarify v den sjednání smlouvy přepravní, tu cestu, která se jí zdá pro odesilatele nejvýhodnější.
c) Předpíše-li odesilatel v nákladním listu zaplacení dovozného předem až k některé stanici na cestě za podmínek stanovených v § 2 článku 17, vyvolí železnice mezi přepravními cestami, které vedou udanou stanicí na cestě, tu, která se jí zdá pro odesilatele nejvýhodnější. Přepravné se počítá po přepravní cestě zvolené železnicí.
d) Je-li v případech uvedených shora pod písmeny a) a c) mezi stanicí odesílací a stanicí určení na přepravní cestě, žádané pod písmenem a) nebo mezi stanicí odesílací a stanicí označenou pod písmenem c) přímý mezinárodní tarif, použije se tohoto tarifu, není-li v době vypravení zásilky jeho použití závislé na podmínkách, které by nebyly splněny.
e) Nedostačují-li údaje odesilatelovy k úplnému určení přepravní cesty nebo tarifů, nebo vylučují-li se navzájem některé z těchto údajů, vyvolí železnice přepravní cestu nebo tarify, které se jí zdají pro odesilatele nejvýhodnějšími. Řídí se vždy údaji nákladního listu, co se týče stanic uvedených pod písmenem a) odstavce 2, a pokud je to možné, i jinými předpisy odesilatelovými.
Je-li však mezi stanicí odesílací a stanicí určení přímý mezinárodní tarif, použije se tohoto tarifu, souhlasí-li přepravní cesta, kterou tento tarif určuje, v daném případě s předpisy nákladního listu, co se týče stanic uvedených pod písmenem a) odstavce 2, a není-li jeho použití závislé na jiných podmínkách, které by nebyly splněny.
f) Ve všech shora uvedených případech se počítají lhůty po přepravní cestě žádané odesilatelem nebo zvolené železnicí.
g) Železnice nemůže kromě případů uvedených v § 5 článku 5 a v § 1 článku 23 provésti přepravu po jiné cestě než po přepravní cestě udané odesilatelem, leč:
1. jestliže dovozné a lhůty dodací nebudou převyšovati dovozné a lhůty dodací, počítané po přepravní cestě označené odesilatelem;
2. jestliže předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a předpisy jiných úřadů správních, jakož i krmení a napájení živých zvířat budou obstarány vždy ve stanicích označených odesilatelem.
Odesilateli bude dána zpráva, že se přeprava koná po jiné cestě, než kterou předepsal.
h) V případech stanovených písmeny b), c) a e) neodpovídá železnice za škodu vzniklou volbou přepravní cesty nebo tarifu, leč při zlém úmyslu nebo při hrubé nedbalosti.
i) Použije-li železnice podle shora uvedeného ustanovení písmene d) a druhého odstavce písmene e) přímého mezinárodního tarifu, jehož sazba je větší než sazba, která se dostane sečtením sazeb jiných tarifů po téže přepravní cestě, a jsou-li splněny podmínky použití těchto tarifů, je železnice povinna na žádost oprávněné osoby rozdíl vyplatiti.
Článek 11.
Dodací lhůty.
§ 1. Dodací lhůty nesmějí překročiti tuto nejvyšší mez:
a) pro rychlé zboží:
1.výpravní lhůta1 den;2.přepravní lhůta za každých započatých 300 tarifních kilometrů1 den;
b) pro nákladní zboží:
1.výpravní lhůta1 den;2.přepravní lhůta za každých započatých 150 tarifních kilometrů1 den.
§ 2. Prochází-li zásilka několika sítěmi železničními, spojenými kolejemi, počítá se lhůta přepravní podle úhrnné vzdálenosti mezi stanicí odesílací a stanicí určení; lhůta výpravní se počítá pouze jednou, nehledíc k počtu zúčastněných železničních sítí.
§ 3. Zákony a řády každého státu určují, pokud železnice, které jsou pod jeho dozorem, mohou stanoviti přirážky ke lhůtám v těchto případech:
a) pro zásilky, které jdou:
buď po moři nebo po vodních cestách vnitrozemských po prámu nebo po lodi,
buď po cestě bez kolejí železničních,
buď po určitých připojeních dvou tratí téže sítě nebo různých sítí,
buď po podružné trati,
buď po trati s jiným rozchodem než normálním;
b) za okolností mimořádných, které mohou způsobiti:
buď neobvyklý vzrůst přepravy,
buď neobvyklé obtíže provozní.
§ 4. Přirážky ke lhůtám, odůvodněné okolnostmi uvedenými shora pod písmenem a) § 3, musí býti uvedeny v tarifech.
Přirážky ke lhůtám, uvedené pod písmenem b) § 3, musí býti uveřejněny a nemohou vstoupiti před uveřejněním v platnost.
§ 5. Lhůta dodací začíná o půlnoci po přijetí zboží ku přepravě podle § 1 článku 8.
§ 6. Lhůta je zachována, je-li před jejím uplynutím zboží dodáno nebo jeho příchod oznámen buď příjemci neb osobě zmocněné přijmouti je podle řádu železnice dodací. Zákony a řády každého státu stanoví způsob, jakým se zjistí, zda byla zpráva o příchodu dodána.
U zásilek, které nejsou dováženy železnicí do domu a jejichž příchod se nemusí oznamovati, je lhůta dodací zachována, je-li zboží před jejím uplynutím přichystáno pro příjemce ve stanici určení.
§ 7. Lhůty dodací se staví po celou dobu zdržení způsobeného plněním předpisů celních, berních, finančních nebo policejních a předpisů jiných úřadů správních, jakož i po celou dobu provozní poruchy, která dočasně brání přepravu započíti nebo v ní pokračovati a kterou nelze železnici přičísti k vině.
Rovněž se staví lhůty po dobu provádění úkonů uvedených v §§ 2 a 3 článku 7 a po dobu zdržení způsobeného změnou smlouvy přepravní, nařízenou odesilatelem podle článku 21.
Mimo to se staví lhůty dodací při přepravě živých zvířat po dobu:
a) pobytu těchto zvířat ve stanicích napájecích;
b) zdržení způsobeného policejním opatřením;
c) zvěrolékařské prohlídky.
Účinnost stavení dodacích lhůt, uvedených v tomto článku, jest vázána podmínkou, že železnice označí jejich důvod a trvání v nákladním listu.
§ 8. U zásilek nákladního zboží se staví lhůty dodací o nedělích a zákonných dnech svátečních.
U zásilek rychlého zboží, následuje-li po dni, kdy zboží bylo přijato ku přepravě, neděle nebo zákonný den sváteční, počíná lhůta běžeti o den později. Rovněž je-li poslední den dodací lhůty neděle nebo zákonný den sváteční, uplyne lhůta až dne následujícího. Tato ustanovení však neplatí pro zásilky rychlého zboží, pro které v nedělích a dnech svátečních jsou stanice otevřeny buď v zemi odesílací nebo v zemi určení.
§ 9. Nařizují-li zákony nebo řády jednoho státu v neděli a v určitých zákonných dnech svátečních úplné nebo částečné přerušení přepravy rychlého zboží, lhůty dodací se vzhledem k tomu přiměřeně prodlužují.
§ 10. Mohou-li býti podle zákonů a řádů jednoho státu vydány zvláštní nebo výjimečné tarify se sníženými sazbami a s prodlouženými lhůtami, mohou železnice tohoto státu použíti těchto tarifů s prodlouženými lhůtami i v mezinárodní přepravě.
Článek 12.
Stav zboží. Obal.
§ 1. Přijímá-li železnice ku přepravě zboží, na němž jsou zřejmé stopy poškození, může žádati, aby byl stav tohoto zboží v nákladním listu zvláště poznamenán.
§ 2. Vyžaduje-li povaha zboží obalu, jest odesilatel povinen zabaliti je takovým způsobem, aby bylo za přepravy chráněno před úplnou nebo částečnou ztrátou a před poškozením a nehrozilo škodou osobám, provozním prostředkům nebo jinému zboží.
Jinak musí obal vyhovovati tarifním předpisům a řádům železnice odesílací.
§ 3. Nevyhoví-li odesilatel předpisům § 2, může železnice buď odmítnouti zásilku nebo žádati, aby odesilatel uznal v nákladním listu, že obal chybí nebo že je vadný, s přesným popisem vady.
§ 4. Odesilatel odpovídá za veškeré následky toho, že obal chybí nebo že je vadný. Jest povinen zejména nahraditi škodu, kterou tím železnice utrpěla. Není-li v nákladním listu poznamenán nedostatek nebo vadnost obalu, provede důkaz o těchto vadách železnice.
§ 5. Podává-li odesilatel v téže stanici obvykle zboží téhož druhu, vyžadující obalu, a odevzdává je buď nebalené nebo v obalu stejně vadném, může se zhostiti povinnosti, aby učinil zadost předpisům § 3 při každé zásilce, tím, že uloží v této stanici všeobecné prohlášení podle vzorce Přílohy III k této Úmluvě. V tomto případě musí býti v nákladním listu poznamenáno, že toto všeobecné prohlášení je uloženo ve stanici odesílací.
§ 6. S výhradou výjimek, které tarify výslovně stanoví, jest odesilatel povinen opatřiti kusové zboží zřetelnými a nesmazatelnými zevními znameními, vylučujícími jakoukoli záměnu a shodujícími se úplně se značkami, uvedenými v nákladním listu. Kromě toho jest povinen opatřiti každý jednotlivý kus zboží štítkem, označujícím nesmazatelnými písmeny stanici určení. Jméno a adresu příjemce nutno rovněž napsati, jestliže jest to stanoveno řádem platným pro dráhu odesílací, buď nezakrytě nebo v záhybu štítku, který bude otevřen jen tehdy, ztratí-li se nákladní list.
Staré nápisy nebo štítky musí odesilatel přeškrtnouti neb odstraniti.
§ 7. S výhradou výjimek, které tarify výslovně stanoví, nejsou přepravovány jinak než ve vozových zásilkách předměty křehké (jako sklo, porculán, hrnčířské zboží), předměty, které by se roztrousily ve vozech (jako ořechy, ovoce, krmivo, kamení), jakož i zboží, které by mohlo jiné kusy znečistiti nebo poškoditi (jako uhlí, vápno, popel, obyčejná prsť, zemitá barva), není-li takové zboží zabaleno nebo svázáno tak, aby se nemohlo rozbíti, ztratiti a nemohlo znečistiti nebo poškoditi jiné kusy.
Článek 13.
Listiny nutné ke splnění předpisů celních, berních, finančních, policejních a předpisů jiných úřadů správních. Celní závěrka.
§ 1. Odesilatel jest povinen připojiti k nákladnímu listu listiny, jež jsou nutné ke splnění předpisů celních, berních, finančních nebo policejních a předpisů jiných úřadů správních před dodáním zboží příjemci. Tyto listiny se smějí týkati jediné zboží, které je uvedeno v témže nákladním listu, leda by předpisy správní nebo tarify jinak stanovily.
Nemohou-li listiny tohoto druhu býti připojeny k nákladnímu listu, ježto jsou uloženy v některé stanici, na celním nebo jiném úřadě, musí býti přesně označeno v nákladním listu místo, kde jsou uloženy.
§ 2. Železnice není povinna zkoumati, jsou-li připojené listiny přesné a dostatečné.
Odesilatel odpovídá železnici za všechny škody, jež by mohly vzniknouti z toho, že tyto listiny chybějí, že jsou nedostatečné nebo nesprávné, ledaže by tím byla vinna železnice.
Železnice odpovídá z téhož titulu jako komisionář za následky ztráty nebo nesprávného použití listin, které jsou poznamenány v nákladním listu a které jej doprovázejí, nebo které jsou u ní uloženy; v žádném případě však nesmí býti náhrada, kterou by měla platiti, větší než náhrada za ztrátu zboží.
§ 3. Odesilatel jest povinen vyhověti předpisům celním o obalu a přikrytí zboží. Železnice může odmítnouti zásilky, jejichž celní závěrka je poškozená nebo vadná.
Jestliže odesilatel nezabalí nebo nepřikryje zboží podle celních předpisů, má železnice právo tak učiniti. Výdaje váznou na zboží.
KAPITOLA II.
Provádění smlouvy přepravní.
Článek 14.
Podej zboží ku přepravě a jeho nakládání.
§ 1. Podej zboží ku přepravě se řídí zákony a řády platnými ve stanici odesílací.
§ 2. Zboží nakládá buď železnice neb odesilatel podle předpisů platných ve stanici odesílací, pokud v této Úmluvě nejsou jiná ustanovení nebo pokud v nákladním listu není poznámka o zvláštní dohodě, sjednané mezi odesilatelem a železnicí.
§ 3. Zboží má býti přepravováno podle ustanovení přímých mezinárodních tarifů buď ve vozech krytých, buď ve vozech otevřených, buď ve vozech zvláště zařízených nebo ve vozech otevřených, přikrytých plachtou, pokud v této Úmluvě nejsou jiná ustanovení. Není-li přímých mezinárodních tarifů nebo nemají-li o tom žádných ustanovení, jsou předpisy, platné ve stanici odesílací, rozhodující pro celou přepravní trať.
Článek 15.
Předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a předpisy jiných úřadů správních.
§ 1. Dokud je zboží na cestě, splňuje železnice předpisy celní, berní, finanční nebo policejní a předpisy jiných úřadů správních. Železnici jest dáno na vůli, pověřiti na svou vlastní odpovědnost tímto úkolem komisionáře, nebo může jej sama na se vzíti. V obou případech má železnice povinnosti komisionáře.
Odesilatel se však může buď sám nebo svým zmocněncem, označeným v nákladním listu, zúčastniti řízení uvedeného v hořejším odstavci, aby podal nutná vysvětlení a sdělení, avšak nevzchází z toho pro něj právo vzíti zboží v držbu nebo vykonati řízení, o něž jde.
Označí-li odesilatel pro splnění předpisů celních, berních, finančních, policejních nebo předpisů jiných úřadů správních stanici, v které platná ustanovení nedovolují splniti tyto předpisy nebo předepíše-li pro toto řízení jiný způsob postupu, který nemůže býti proveden, učiní železnice, co uzná v zájmu oprávněného příkazce za nejvhodnější, a zpraví odesilatele o opatřeních, jež učinila.
Žádosti o splnění předpisů celních železnicí rovná se poznámka „vyplaceno clo“, vepsaná odesilatelem do nákladního listu. V tom případě může železnice splniti tento úkon během přepravy nebo ve stanici určení.
§ 2. S výhradou výjimky stanovené ve čtvrtém odstavci § 1 tohoto článku, je-li ve stanici určení celní úřad a nákladní list předpisuje vyclení při příchodu, nebo není-li takového předpisu a zboží přijde do stanice určení nevyclené, má příjemce právo provésti celní řízení ve stanici určení. Užije-li toho práva, musí dříve vyplatiti nákladní list.
Nevyplatí-li příjemce nákladní list ve lhůtě stanovené předpisy platnými ve stanici určení, může železnice postupovati, jak řečeno v § 1.
Článek 16.
Dodání.
§ 1. Železnice je povinna vydati příjemci ve stanice určení, označené odesilatelem, nákladní list a zboží na potvrzení a po zaplacení pohledávek vyplývajících z nákladního listu.
Přijetí nákladního listu zavazuje příjemce, aby zaplatil železnici pohledávky vyplývající z nákladního listu.
§ 2. O dodání zboží, jakož i o možném závazku železnice dodati zboží příjemci do domu, buď v místě, kde je stanice určení, nebo v jiném místě, platí zákony a řády železnice dodací.
§ 3. Po příchodu zboží do stanice určení má příjemce právo žádati na železnici, aby mu odevzdala nákladní list a vydala zboží. Je-li zjištěna ztráta zboží nebo nepřijde-li zboží ve lhůtě stanovené v § 1 článku 30, jest příjemce oprávněn uplatniti vlastním jménem proti železnici práva ze smlouvy přepravní, když dříve splnil závazky, jež mu tato smlouva ukládá.
Článek 17.
Placení přepravného.
§ 1. Přepravné (dovozné, vedlejší poplatky a jiné výdaje, vzniklé za přepravy) zaplatí buď odesilatel nebo příjemce, podle ustanovení níže uvedených.
Pro použití těchto ustanovení třeba vedlejší poplatky, které podle platného tarifu musí býti připočteny při výpočtu dovozného k normálním nebo výjimečným sazbám, považovati za dovozné, nikoliv za vedlejší poplatky.
§ 2. Odesilatel, který bere na se všechny poplatky nebo jejich část, musí to označiti ve sloupci nákladního listu k tomu určeném tímto způsobem:
a) bere-li na se celé dovozné, jakož i všechny vedlejší poplatky, které podle řádů nebo tarifu může zaúčtovati stanice odesílací, vyjádří to slovem: „vyplaceno“;
b) bere-li na se kromě poplatků uvedených shora pod a) ještě další poplatky, vyjádří to slovy: „vyplaceno čítajíc v to...“ (přesné označení poplatků, které chce zaplatiti);
c) bere-li na se poplatky všech druhů, vyjádří to slovy: „vyplaceno se všemi poplatky“;
d) bere-li na se jen dovozné, vyjádří to slovy: „vyplaceno dovozné“;
e) bere-li na se všechny nebo jen část vedlejších poplatků nebo výdajů za přepravy vzniklých, vyjádří to slovy: „vyplaceno se všemi vedlejšími poplatky“ nebo „vyplaceno se všemi výdaji vzniklými za přepravy“ nebo „vyplaceno...“ (přesné označení poplatků nebo výdajů, které chce zaplatiti);
f) bere-li na se celé přepravné nebo jeho část až k hranici nebo do pohraniční stanice, vyjádří to jednou z poznámek výše uvedených, doplněnou slovy: „až k x“;
g) bere-li na se určitou částku, vyjádří to slovy: „vyplaceno...“ (označení částky slovy).
Záznam „vyplaceno clo“ značí, že odesilatel zaplatí všechny částky, které vybírají celní úřady od železnice jakož i vedlejší poplatky a jiné výdaje, které železnice vybírá za vyclení.
Je dovoleno zapsati do nákladního listu najednou několik platebních záznamů, které se vzájemně doplňují.
§ 3. Přepravné, které nevzal na se podle nákladního listu odesilatel, považuje se za poukázané na příjemce.
§ 4. Železnice odesílací však může žádati od odesilatele předem zaplacení přepravného za zboží, které se podle jejího úsudku rychle kazí nebo které jí vzhledem k své nepatrné hodnotě nebo vzhledem k své povaze dostatečně nezaručuje přepravné.
§ 5. Nemůže-li býti výše poplatků, které odesilatel na se bere, přesně určena při podeji ku přepravě, může železnice žádati jako jistotu na stvrzenku zálohu jisté částky v přibližné výši poplatků. Tyto poplatky se zapíší do výplatního účtu, který nejpozději do měsíce po uplynutí dodací lhůty musí býti vyúčtován s odesilatelem. Vyúčtování, provedené podle údajů výplatního účtu, vydá se odesilateli na vrácení stvrzenky.
§ 6. S výhradou případu stanoveného v § 5 musí stanice odesílací označiti přesně jak v druhopisu, tak v nákladním listu poplatky, které jí byly zaplaceny.
Článek 18.
Nesprávné užití tarifu.
§ 1. Bylo-li tarifu užito nesprávně nebo stala-li se chyba při výpočtu dovozného a rozličných poplatků, musí býti přeplacený nebo nedoplacený rozdíl nahrazen.
§ 2. Přeplatky zjištěné železnicí, přesahují-li 0˙50 fr. za nákladní list, musí býti z úředního podnětu oznámeny zúčastněné osobě a vyrovnány co nejdříve.
§ 3. Nedoplatky zaplatí železnici odesilatel, nebyl-li nákladní list vyplacen. Přijal-li příjemce nákladní list, jest odesilatel povinen zaplatiti jen nedoplatek z těch poplatků, které vzal na se podle platebního záznamu, zapsaného jím do nákladního listu; zbytek jde na vrub příjemcův.
§ 4. Částky dlužné podle tohoto článku zúročí se 6%, přesahují-li deset franků při jednom nákladním listu.
Tyto úroky se počítají ode dne výzvy ku placení nebo ode dne reklamace uvedené v článku 40 nebo, nebylo-li výzvy ku placení ani reklamace, ode dne podání žaloby.
Článek 19.
Dobírky a zálohy.
§ 1. Odesilatel může zatížiti zásilku dobírkou až do výše její hodnoty. Částka dobírky musí býti vyjádřena v měně státu odesílacího. Tarify mohou stanoviti výjimky.
§ 2. Železnice není povinna vyplatiti dobírku odesilateli, dokud dobírka není příjemcem zaplacena. Tato částka musí býti odesilateli přichystána do šesti týdnů od zaplacení; při prodlení přísluší 6% úroky po uplynutí lhůty.
§ 3. Bylo-li zboží příjemci vydáno dříve, než byla dobírka vybrána, je železnice povinna zaplatiti odesilateli částku škody až do výše dobírky, s výhradou svého nároku proti příjemci.
§ 4. Při zásilkách na dobírku se vybírá poplatek stanovený tarify; tento poplatek třeba zaplatiti, i když byla dobírka zrušena nebo zmenšena změnou smlouvy přepravní (článek 21, § 1).
§ 5. Zálohy se nepřipouštějí, leč podle ustanovení platných ve stanici odesílací.
Článek 20.
Povinnosti železnice určení.
Železnice určení jest povinna vybrati všechny pohledávky vyplývající ze smlouvy přepravní, zejména dovozné, různé poplatky, poplatky celní, dobírky a jiné výdaje, váznoucí na zboží. Tyto poplatky vybírá jak na svůj účet, tak na účet předcházejících železnic a jiných zájemníků.
KAPITOLA III.
Změna smlouvy přepravní.
Článek 21.
Právo pozměniti smlouvu přepravní.
§ 1. Pouze odesilatel má právo pozměniti smlouvu přepravní tím, že:
a) vezme zboží zpět ve stanici odesílací;
b) zadrží je na cestě;
c) oddálí jeho dodání;
d) dá je vydati v místě určení nebo v kterémkoli jiném místě, ležícím před místem určení nebo za ním, příjemci uvedenému v nákladním listu nebo jiné osobě;
e) přikáže, aby zboží bylo vráceno do stanice odesílací.
Nemají-li tarify železnice odesílací opačných ustanovení, přijímají se žádosti o změnu smlouvy přepravní, směřující:
f) k uložení dobírky,
g) k zvětšení, zmenšení nebo zrušení dobírky;
h) k vyplacení přepravného a jiných poplatků podle náležitostí stanovených v § 2 článku 17, písmeno a) až e) a g).
V případech stanovených písmeny d) a e) může odesilatel předepsati, aby zásilka vypravená jako nákladní zboží byla dále přepravena jako rychlé zboží nebo naopak, za podmínky, že stanice, v které zásilka byla zadržena, je zařízena pro oba druhy přeprav. Může rovněž označiti tarif, kterého se má použíti, a přepravní cestu, po které má býti zásilka přepravena.
Jiné změny než ty, které jsou shora vypočítány, nejsou v žádném případě dovoleny.
Změny smlouvy přepravní nesmějí nikdy míti v zápětí rozdělení zásilky.
§ 2. Shora uvedené změny přepravní smlouvy musí býti učiněny písemným prohlášením, sepsaným podle ustanovení druhého odstavce § 2 článku 6 a podepsaným odesilatelem podle vzorce, jenž jest v Příloze IV této Úmluvy.
Toto prohlášení musí býti opakováno na druhopisu nákladního listu, zároveň železnici předloženém, který železnice vrátí odesilateli. Vykoná-li železnice příkaz odesilatelův, aniž si vyžádala předložení druhopisu, odpovídá za škodu tím vzešlou příjemci, byl-li mu druhopis odesilatelem odevzdán.
Žádá-li odesilatel zvětšení, zmenšení nebo zrušení dobírky, musí předložiti doklad, který mu byl původně vydán. Zvětšuje-li nebo zmenšuje-li se dobírka, vrátí se opravený doklad zúčastněné osobě, zruší-li se dobírka, odejme se jí.
Změna smlouvy, přikázaná odesilatelem v jiné formě, než jak shora předepsáno, jest neúčinná a neplatná.
§ 3. Železnice vyhoví příkazům odesilatelovým na změny smlouvy, jestliže jí dojdou prostřednictvím stanice odesílací.
Žádá-li to odesilatel, bude stanice určení nebo stanice, kde zásilka má býti zadržena, zpravena na jeho útraty telegraficky nebo telefonicky ze stanice odesílací, což budiž potvrzeno písemným prohlášením. V tomto případě, nestanoví-li jinak přímý mezinárodní tarif nebo jiné dohody mezi zúčastněnými železnicemi, nesmí stanice určení nebo stanice, kde byla zásilka zadržena, ani odevzdati nákladní list, ani vydati zboží příjemci, ani zásilku dále poslati, dokud nedostane písemné prohlášení.
§ 4. Právo měniti smlouvu přepravní zaniká, i když odesilatel má druhopis nákladního listu, jakmile je nákladní list odevzdán příjemci nebo jakmile příjemce uplatní právo, vyplývající ze smlouvy přepravní podle § 3 článku 16. Od toho okamžiku musí železnice dbáti návrhů příjemcových, jinak mu za následky neprovedení odpovídá podle podmínek stanovených v oddílu III.
Článek 22.
Provedení změn smlouvy přepravní.
§ 1. Železnice nesmí odmítnouti, oddáliti nebo změniti provedení příkazů uvedených v prvním odstavci § 1 článku 21, leč když:
a) provedení není již možné v okamžiku, kdy příkazy dojdou železnice, která je má provésti;
b) provedením by byla rušena pravidelná služba provozní;
c) provedení odporuje, jde-li o změnu stanice určení, zákonům a řádům platným ve státech při přepravě zúčastněných, zejména co se týče předpisů celních, berních, finančních nebo policejních a předpisů jiných úřadů správních;
d) hodnota zboží nezaručuje pravděpodobně, jde-li o změnu stanice určení, celé přepravné, jež bude váznouti na tomto zboží po příchodu na nové místo určení, ledaže by toto přepravné bylo hned zaplaceno nebo zajištěno.
V případech shora uvedených budiž odesilatel co možná nejdříve zpraven o překážkách, které brání provésti jeho příkazy.
Nemůže-li železnice předvídati tyto překážky, nese odesilatel všechny důsledky vyplývající z toho, že počala prováděti jeho příkazy.
§ 2. Přikáže-li odesilatel, aby bylo zboží vydáno v některé stanici na cestě, vybere se dovozné až do této stanice podle tarifů platných mezi stanicí odesílací a jmenovanou stanicí na cestě.
Prošlo-li již zboží stanicí na cestě, počítá se dovozné: 1. až do stanice, kde zásilka byla zadržena, podle tarifů platných mezi stanicí odesílací a touto stanicí; 2. ze stanice, kde zásilka byla zadržena, až do stanice na cestě podle tarifů platných pro tuto trať.
Přikázal-li odesilatel, aby byla zásilka vrácena do stanice odesílací, počítá se dovozné: 1. až do stanice, kde byla zásilka zadržena, podle tarifů platných mezi stanicí odesílací a touto stanicí; 2. z této stanice až do stanice odesílací podle tarifů platných pro tuto trať.
Přikázal-li odesilatel další přepravu do jiné stanice, počítá se dovozné: 1. až do stanice, kde zásilka byla zadržena, podle tarifů platných mezi stanicí odesílací a touto stanicí; 2. z této stanice až do nové stanice určení podle tarifů platných mezi těmito stanicemi.
§ 3. Železnice má nárok na náhradu výdajů vzniklých provedením příkazů uvedených v § 1 článku 21, nebyly-li tyto výdaje způsobeny jejím zaviněním.
Článek 23.
Přepravní překážky.
§ 1. Nelze-li pro překážku přepravu započíti nebo byla-li přeprava přerušena, jest na železnici, aby rozhodla, je-li v zájmu odesilatelově vyžádati si jeho návrhů nebo je-li výhodnější přepraviti zboží z úředního podnětu po jiné cestě přepravní. Železnice jest oprávněna požadovati dovozné po této jiné cestě a užije příslušných lhůt, i jsou-li delší než po původní cestě přepravní, dokud nelze přičísti vinu železnici.
§ 2. Není-li jiné cesty přepravní nebo nelze-li z jiných důvodů v přepravě pokračovati, vyžádá si železnice návrhů odesilatelových; železnice však není povinna tak učiniti, jde-li o dočasnou překážku, vzniklou z okolností uvedených v § 5 článku 5.
§ 3. Odesilatel může dáti v nákladním listu návrhy pro případ, že vznikne přepravní překážka.
Nemohou-li býti tyto návrhy podle uznání železnice provedeny, vyžádá si železnice od odesilatele návrhů nových.
§ 4. Odesilatel zpravený o přepravní překážce může smlouvu zrušiti, zaplatí-li železnici, vyžaduje-li toho daný případ, buď dovozné za trať již projetou nebo výdaje vzniklé přípravou ku přepravě, jakož i všechny poplatky stanovené tarify, pokud nelze přičísti vinu železnici.
§ 5. Nemá-li odesilatel druhopis nákladního listu, nemohou návrhy, které dává v případech uvedených v tomto článku, měniti ani označení příjemce ani místo určení.
§ 6. Návrhy odesilatelovy, které nedojdou prostřednictvím stanice odesílací, nebudou provedeny.
§ 7. Nedá-li odesilatel, zpravený o překážce přepravní, v přiměřené lhůtě proveditelných návrhů, bude postupováno podle ustanovení o překážkách při dodání, která platí na železnici, na které bylo zboží zadrženo.
§ 8. Pomine-li přepravní překážka dříve, než dojdou návrhy odesilatelovy, odešle se zboží, kam je určeno, aniž se vyčká těchto návrhů, o čemž nutno odesilatele co možná nejrychleji zpraviti.
§ 9. Ustanovení článku 22 platí pro přepravy, prováděné podle tohoto článku.
Článek 24.
Překážky při dodání.
§ 1. Vzniknou-li překážky při dodání zboží, musí stanice určení bez odkladu zpraviti o tom odesilatele prostřednictvím stanice odesílací a vyžádati si jeho návrhů. Bylo-li o to požádáno v nákladním listu, musí býti tato zpráva dána telegraficky. Mimo to musí býti odesilatel zpraven přímo písemně nebo telegraficky, požádá-li o to v nákladním listu. Výdaje za tuto zprávu váznou na zboží.
Odmítne-li příjemce zboží, má odesilatel právo volně naložiti se zbožím, i když nemůže předložiti druhopis nákladního listu.
Jestliže příjemce, který odmítne zboží, dodatečně si pro ně přijde, bude mu vydáno, neobdrží-li zatím stanice určení opačné návrhy odesilatelovy. Zpráva o vydání zboží musí býti hned dána odesilateli doporučeným dopisem jehož výdaje váznou na zboží.
Odesilatel může též žádati v nákladním listu, aby mu bylo zboží vráceno z úředního podnětu, vyskytne-li se překážka při dodání. Vyjma tento případ nesmí býti zboží vráceno odesilateli bez jeho výslovného souhlasu.
Nestanoví-li tarify jinak, musí býti dány návrhy odesilatelovy prostřednictvím stanice odesílací.
§ 2. Pokud není nic stanoveno v § 1 tohoto článku a s výhradou ustanovení článku 43, určují zákony a řády platné pro dodací železnici způsob, jak postupovati, je-li překážka při dodání.
Bylo-li zboží prodáno, musí býti výtěžek z prodeje po srážce výdajů zatěžujících zboží dán odesilateli k disposici; byl-li nákladní list vyplacen, musí býti dán čistý výtěžek z prodeje k disposici příjemci. Je-li výtěžek menší než výdaje zatěžující zboží, jest odesilatel nebo, byl-li nákladní list vyplacen, příjemce povinen zaplatiti rozdíl.
§ 3. Ustanovení článku 22 platí pro přepravy prováděné podle tohoto článku.
KAPITOLA IV.
Zajištění práv železnice.
Článek 25.
Zástavní právo železnice.
§ 1. Železnice má na zboží právo zástavního věřitele pro veškeré pohledávky uvedené v článku 20. Toto právo trvá, pokud je zboží v držení železnice neb osoby třetí, která je drží za ni.
§ 2. Účinky práva zástavního se řídí zákony a řády státu, v němž se dodání vykoná.
ODDÍL III.
Odpovědnost železnic. Žaloby.
KAPITOLA PRVNÍ.
Odpovědnost.
Článek 26.
Společná odpovědnost železnic.
§ 1. Železnice, která přijala ku přepravě zboží s nákladním listem, odpovídá za provedení přepravy na celé cestě až do dodání.
§ 2. Každá následující železnice vstupuje již tím, že převezme zboží s původním nákladním listem, ve smlouvu přepravní podle podmínek této listiny a přejímá závazky z toho vznikající, bez újmy ustanovení § 3 článku 42, která se týkají železnice určení.
§ 3. Odpovědnost železnice podle této Úmluvy zaniká ve stanici určení, označené v nákladním listu, i když odesilatel označil jiné místo určení. Přeprava odtud dále se řídí zákony a řády vnitřními.
Článek 27.
Rozsah odpovědnosti.
§ 1. Železnice odpovídá za podmínek stanovených v této kapitole za opožděné dodání, za škodu vzniklou úplnou nebo částečnou ztrátou, jakož i poškozením zboží, která vznikne od přijetí zboží ku přepravě až do jeho dodání.
§ 2. Je zbavena této odpovědnosti při úplné nebo částečné ztrátě nebo poškození, dokáže-li, že škoda byla způsobena zaviněním oprávněného příkazce, jeho příkazem, který nevyplývá ze zavinění železnice, vlastní vadností zboží (vnitřní zkázou, ubýváním, obyčejným prosakováním atd.) nebo vyšší mocí.
§ 3. Je rovněž zbavena odpovědnosti za opožděné dodání, dokáže-li, že zpoždění bylo způsobeno okolnostmi, které železnice nemohla odvrátiti a které zdolati nebylo v její moci.
§ 4. Je-li zboží vypravené jako vozová zásilka za podmínek této Úmluvy znovu podáno bez přeložení za podmínek téže Úmluvy a zůstane-li pod dozorem železnice, platí domněnka, že částečná ztráta nebo poškození, byly-li zjištěny, vznikly za poslední přepravní smlouvy.
Článek 28.
Omezení odpovědnosti při škodách, které mohou vzniknouti z určitých příčin.
§ 1. Železnice neodpovídá za škody, které vzniknou z jedné nebo několika těchto příčin:
a) z nebezpečí souvisícího s přepravou v otevřených vozech u zboží tak přepravovaného buď podle předpisů tarifních nebo podle úmluv sjednaných s odesilatelem a poznamenaných v nákladním listu;
b) z nebezpečí vznikajícího buď tím, že obal chybí, nebo tím, že je vadný, u zboží, které je svou povahou vydáno ztrátám váhy nebo poškozením, není-li zabaleno;
c) z nebezpečí souvisícího s nakládáním nebo vykládáním nebo vznikajícího z vadného naložení, jde-li o zboží nakládané odesilatelem nebo vykládané příjemcem buď podle tarifů nebo úmluv sjednaných s odesilatelem a poznamenaných v nákladním listu nebo podle úmluv sjednaných s příjemcem;
d) ze zvláštního nebezpečí buď úplné nebo částečné ztráty nebo poškození zejména zlomením, rzí, vnitřní přirozenou zkázou, kromobyčejným prosakováním, vysycháním, roztroušením, jemuž je určité zboží vydáno z příčin vlastních jeho povaze;
e) z nebezpečí vznikajícího buď tím, že předměty z přepravy vyloučené byly nicméně podány ku přepravě s pojmenováním nesprávným, nepřesným nebo neúplným, nebo tím, že byly předměty jen podmínečně připuštěné ku přepravě podány s pojmenováním nesprávným, nepřesným nebo neúplným, nebo tím, že neučinil odesilatel předepsaných bezpečnostních opatření;
f) ze zvláštního nebezpečí, s přepravou spojeného, pro živá zvířata;
g) z nebezpečí, jemuž má býti čeleno doprovodem živých zvířat nebo zboží, jestliže buď podle této Úmluvy nebo podle tarifů nebo podle úmluv sjednaných s odesilatelem a poznamenaných v nákladním listu přeprava těchto zvířat nebo tohoto zboží má býti vykonána s doprovodem.
§ 2. Mohla-li podle okolností případu vzniknouti škoda z jedné nebo několika těchto příčin, platí domněnka, že z nich vznikla, nedokáže-li oprávněný příkazce opak.
Tato domněnka neplatí v případě stanoveném písmenem a) § 1, jde-li o neobyčejnou ztrátu váhy nebo ztrátu kusů.
Článek 29.
Velikost náhrady za úplnou nebo částečnou ztrátu zboží.
Musí-li železnice podle ustanovení této Úmluvy dáti náhradu za úplnou nebo částečnou ztrátu zboží, vypočítá ji:
podle bursovní ceny,
není-li jí, podle tržní ceny,
není-li ani té ani oné, podle obecné hodnoty
zboží téhož druhu a jakosti v místě a době, kdy zboží bylo přijato ku přepravě. Náhrada však nemůže převyšovati 100 franků za každý chybějící kilogram hrubé váhy, s výhradou omezení stanovených v článku 34.
Kromě toho se nahradí dovozné, clo a jiné výdaje, zaplacené v souvislosti s přepravou ztraceného zboží, bez náhrady další škody.
Větší náhrada může býti žádána jen, byl-li opověděn zájem na dodání, podle § 4 článku 35, a při zlém úmyslu nebo při hrubé nedbalosti železnice podle článku 36.
Nejsou-li částky, které jsou základnou pro výpočet náhrady, vyjádřeny v měně státu, ve kterém je placení požadováno, přepočítají se podle kursu dne a místa placení.
Článek 30.
Domněnka o ztrátě zboží. Jeho nalezení.
§ 1. Oprávněný příkazce může bez dalších důkazů považovati zboží za ztracené, nebylo-li dodáno příjemci nebo pro něho přichystáno ve třiceti dnech po uplynutí lhůt počítaných podle článku 11.
§ 2. Oprávněný příkazce může, přijímaje náhradu za ztracené zboží, vyhraditi si ve stvrzence, že žádá, aby byl ihned zpraven, bude-li zboží nalezeno do roka po vyplacení náhrady.
O této žádosti mu bude vydáno písemné osvědčení.
§ 3. Po obdržení této zprávy může oprávněný příkazce ve lhůtě třicetidenní žádati, aby mu bylo zboží vydáno v některé ze stanic ležících na přepravní cestě, po zaplacení pouhého dovozného za zboží ze stanice odesílací až do stanice, kde zboží bude vydáno, a vrátí-li náhradu, kterou obdržel, po srážce po případě dovozného, které by bylo obsaženo v této náhradě, s výhradou všech nároků na náhradu pro překročení lhůty dodací, stanovenou podle článku 33 a po případě podle § 3 článku 35.
§ 4. Není-li ve stvrzence výhrady uvedené shora v § 2, nebo nebyly-li ve lhůtě třicetidenní dány návrhy podle § 3, nebo bylo-li zboží nalezeno teprve po roce po zaplacení náhrady, naloží železnice se zbožím podle zákonů a řádů svého státu.
Článek 31.
Omezená odpovědnost při ztrátě váhy.
§ 1. U zboží, které svou zvláštní povahou zpravidla již pouhou přepravou utrpí ztrátu váhy, odpovídá železnice, nehledíc k délce přepravy, jen za část ztráty z váhy, která přesahuje mez takto stanovenou:
a) 2% váhy u zboží tekutého nebo podaného ve vlhkém stavu, jakož i u tohoto zboží:
sladkého dřeva,
barvířského dřeva strouhaného nebo mletého,
rohů a paznehtů,
žíní,
surové kůže,
odpadků koží,
kůry,
čerstvých tabákových listů,
kožešin,
čerstvých plodin,
plodin sušených nebo pečených,
tuků,
chmele,
ovčí vlny,
čerstvé zeleniny,
čerstvého tmele,
kostí celých nebo mletých,
zpracovaných kůží (usní),
sušených ryb,
kořenů,
mýdla a hutných olejů,
soli,
štětin,
řezaného tabáku,
zvířecích šlach;
b) 1% u všeho ostatního suchého zboží, které rovněž podléhá ztrátě váhy za přepravy.
§ 2. Omezenou odpovědnost, stanovenou v § 1 tohoto článku, nelze uplatniti, je-li dokázáno podle okolností případu, že ztráta má jiné příčiny než ty, které ospravedlňují stanovenou mez.
§ 3. Je-li přepravováno několik kusů jediným nákladním listem, počítá se přípustná mez ztráty z váhy u každého kusu, je-li jeho váha při podeji odděleně označena v nákladním listu, nebo může-li býti zjištěna jiným způsobem.
§ 4. Při úplné ztrátě zboží se nesráží při výpočtu náhrady nic za ztrátu váhy, vzniklou za přepravy.
§ 5. Předpisy tohoto článku neruší nikterak předpisů článku 28.
Článek 32.
Velikost náhrady za poškození zboží.
Za poškození musí železnice kromě výjimky uvedené v článku 34 zaplatiti částku, o niž bylo zboží znehodnoceno, bez náhrady další škody. Větší náhrada může býti žádána jen, byl-li opověděn zájem na dodání, podle § 4 článku 35, a při zlém úmyslu nebo při hrubé nedbalosti železnice podle článku 36.
Náhrada však nemůže přesahovati:
a) je-li poškozením znehodnocena celá zásilka, částku, která by byla bývala vyplacena za úplnou ztrátu;
b) je-li poškozením znehodnocena pouze část zásilky, částku, která by byla bývala vyplacena za ztrátu znehodnocené části.
Článek 33.
Velikost náhrady za opožděné dodání.
§ 1. Byla-li překročena lhůta dodací a nedokáže-li oprávněný příkazce, že z opoždění vznikla škoda, jest železnice povinna zaplatiti desetinu dovozného za každý zlomek opoždění, odpovídající jedné desetině lhůty dodací, při čemž se zlomek opoždění, menší než desetina lhůty dodací, počítá za desetinu. Náhrada může činiti nejvýše polovinu dovozného.
§ 2. Byl-li podán důkaz, že z opoždění vznikla škoda, budiž zaplacena za tuto škodu náhrada, která nemůže přesahovati dovozné.
§ 3. Náhrady poskytované podle paragrafu 1 a 2 tohoto článku nemohou býti požadovány vedle náhrad, které by příslušely za úplnou ztrátu zboží.
Při částečné ztrátě buďtež zaplaceny v daném případě za část zásilky, která nebyla ztracena.
Při poškození se poskytují v daném případě vedle náhrady stanovené v článku 32.
V žádném případě však nemůže souhrn náhrad stanovených v §§ 1 a 2 s náhradami stanovenými v článcích 29 a 32 míti za následek placení celkové náhrady, která by byla větší než náhrada placená za úplnou ztrátu zboží.
Článek 34.
Omezení náhrady podle určitých tarifů.
Poskytuje-li železnice veřejnosti zvláštní podmínky přepravní (tarify speciální nebo výjimečné), které značí slevu z celkového dovozného, počítaného podle obyčejných podmínek (tarifů všeobecných), může omeziti náhradu, příslušející oprávněnému příkazci při poškození, ztrátě neb opoždění, na určitou největší částku.
Jestliže takto stanovená největší částka vyplývá z tarifu, kterého bylo použito pouze na části přepravní cesty, lze se jí dovolávati jen tehdy, když se příhoda odůvodňující náhradu udála na této části přepravní cesty.
Článek 35.
Opověď zájmu na dodání.
§ 1. U každé zásilky může býti opověděn zájem na dodání a poznamenán v nákladním listu, jak jest řečeno v písmeni k) § 6 článku 6.
Částka opověděného zájmu musí býti vyjádřena buď v měně státu odesílacího nebo v zlatých francích nebo v jiné měně tarify stanovené.
§ 2. Z opověděné částky se vybírá poplatek jedné desetiny promille za každých započatých 10 kilometrů.
Tarify mohou tyto poplatky zmenšiti a stanoviti jejich nejmenší částku.
§ 3. Byl-li opověděn zájem na dodání, může býti žádáno při opoždění:
a) nebylo-li dokázáno, že z toho opoždění vznikla škoda:
dvojnásobek částek stanovených § 1 článku 33 až do částky opověděného zájmu;
b) je-li podán důkaz, že z opoždění vznikla škoda:
náhradu až do částky opověděného zájmu.
Je-li částka opověděného zájmu menší než náhrady stanovené v článku 33, mohou býti žádány tyto náhrady místo náhrad určených písmeny a) a b).
§ 4. Při úplné nebo částečné ztrátě nebo při poškození zboží, byl-li opověděn zájem na dodání, mohou býti žádány:
a) náhrady stanovené v článcích 29 a 32 nebo v daném případě v článku 34 a kromě toho
b) náhrada další dokázané škody až do částky opověděného zájmu.
§ 5. Naskytlo-li se zároveň poškození nebo částečná ztráta zboží a překročení lhůty dodací, zaplatí se náhrady příslušející podle §§ 3 a 4 b) jen do částky opověděné jako zájem na dodání.
Článek 36.
Velikost náhrady při zlém úmyslu nebo při hrubé nedbalosti železnice.
Ve všech případech, kdy železnice zaviní úplnou nebo částečnou ztrátu, poškození neb opoždění zboží zlým úmyslem nebo hrubou nedbalostí, budiž oprávněné osobě plně nahrazena dokázaná škoda až do dvojnásobných největších částek, stanovených podle daného případu v článcích 29, 32, 33, 34 a 35.
Článek 37.
Zúrokování náhrady.
Oprávněný příkazce může požadovati 6% úroky z přiznané náhrady, přesahuje-li tato náhrada při jednom nákladním listu deset franků.
Tyto úroky se počítají ode dne reklamace, uvedené v článku 40 nebo, nebylo-li reklamace, ode dne podání žaloby.
Článek 38.
Vrácení náhrady.
Náhrada přijatá neprávem musí býti vrácena.
Při podvodu má železnice kromě toho nárok na zaplacení částky rovnající se částce neprávem vyplacené, bez újmy trestních následků.
Článek 39.
Odpovědnost železnice za její zaměstnance.
Železnice odpovídá za zaměstnance ve své službě a za jiné osoby, jichž užije k vykonání přepravy, kterou na se vzala.
Jestliže však na žádost zájemce železniční zaměstnanci sepisují nákladní listy, pořizují překlady nebo činí jiné úkony, které nepříslusejí železnici, je nutno míti za to, že jednají na vrub osoby, které tyto služby prokazují.
KAPITOLA II.
Reklamace, žaloby, řízení a promlčení ve sporech vznikajících ze smlouvy přepravní.
Článek 40.
Reklamace.
§ 1. Reklamace ze smlouvy přepravní musí býti podány písemně u železnice označené v článku 42.
§ 2. Právo reklamovati mají osoby, které jsou podle článku 41 oprávněny žalovati železnici.
§ 3. Podá-li reklamaci odesilatel, musí předložiti druhopis nákladního listu. Podá-li reklamaci příjemce, musí předložiti nákladní list, byl-li mu vydán.
§ 4. Nákladní list, druhopis a jiné doklady, oprávněným příkazcem snad k reklamaci připojené, musí býti předloženy buď v prvopisech nebo v opisech, na žádost železnice řádně ověřených.
Při vyřizování reklamace může železnice požadovati předložení nákladního listu, druhopisu nebo dobírkového listu v prvopisu, aby v nich zaznamenala vyřízení.
Článek 41.
Osoby, které mohou podati žalobu na železnici.
§ 1. Žaloba na vrácení částky zaplacené podle smlouvy přepravní přísluší pouze tomu, kdo tuto částku zaplatil.
§ 2. Žaloba z dobírek podle článku 19 přísluší pouze odesilateli.
§ 3. Ostatní žaloby na železnici, které vznikají ze smlouvy přepravní, příslušejí:
odesilateli, pokud má právo měniti smlouvu přepravní, jak řečeno v článku 21;
příjemci od okamžiku, kdy buď dostal nákladní list neb uplatnil práva, která mu příslušejí podle § 3 článku 16.
Při podání těchto žalob musí odesilatel předložiti druhopis nákladního listu. Není-li ho, může žalovati železnici pouze tehdy, zmocní-li ho k tomu příjemce nebo podá-li důkaz, že příjemce zboží odmítl.
Článek 42.
Železnice, na které mohou býti žaloby podány. Příslušnost.
§ 1. Žaloba na vrácení částky zaplacené podle přepravní smlouvy může býti podána buď na železnici, která ji vybrala, nebo na železnici, v jejíž prospěch byla větší částka vybrána.
§ 2. Žaloba z dobírek podle článku 19 může býti podána jen na železnici odesílací.
§ 3. Ostatní žaloby, vznikající ze smlouvy přepravní, mohou býti podány jen na železnici odesílací, železnici určení nebo na tu železnici, na níž se udála příhoda opravňující k žalobě.
Nedostala-li železnice určení zboží, může býti přes to žalována.
Žalobce má právo volby mezi jmenovanými železnicemi; jakmile je žaloba podána, právo volby zaniká.
§ 4. Žaloba může býti podána jen u příslušného soudu státu žalované železnice, není-li jinak stanoveno úmluvami mezistátními nebo koncesemi.
Má-li některý podnik v provozu samostatné železniční sítě v různých státech, je každá z těchto sítí považována podle tohoto paragrafu za zvláštní železnici.
§ 5. Žaloba může býti podána na jinou železnici, než které jsou označeny v §§ 1, 2 a 3, když je podána jako žaloba navzájem nebo jako námitky ve sporu, na který se vztahuje žaloba železnice z téže přepravní smlouvy.
§ 6. Ustanovení tohoto článku neplatí pro vzájemný postih železnic, který jest upraven v kapitole III tohoto oddílu.
Článek 43.
Zjištění částečné ztráty nebo poškození zboží.
§ 1. Objeví-li železnice částečnou ztrátu nebo poškození, nebo domnívá-li se, že taková škoda vznikla, nebo tvrdí-li tak oprávněný příkazce, jest železnice povinna bez průtahu a co možná v přítomnosti oprávněného příkazce zjistiti zápisem stav a podle potřeby váhu zboží, a pokud je to možné, velikost škody, její příčinu a dobu, kdy vznikla.
Opis tohoto zápisu budiž dán zdarma oprávněnému příkazci, žádá-li o to.
§ 2. Neuzná-li oprávněný příkazce zjištění v zápisu, může žádati za soudní zjištění stavu a váhy zboží, jakož i příčin a velikosti škody podle zákonů a řádů státu, kde se má soudní zjištění konati.
Článek 44.
Zánik nároků ze smlouvy přepravní proti železnici.
§ 1. Odběrem zboží zanikají všechny nároky proti železnici, vzniklé ze smlouvy přepravní.
§ 2. Nároky však nezaniknou:
1. dokáže-li oprávněný příkazce, že škoda byla způsobena zlým úmyslem nebo hrubou nedbalostí železnice;
2. jde-li o nároky z opoždění, jestliže byly u jedné ze železnic označených v § 3 článku 42 uplatněny ve lhůtě nepřesahující třicet dnů, nečítajíc v to den odběru;
3. jde-li o nároky z částečné ztráty nebo z poškození:
a) byla-li zjištěna ztráta nebo poškození před odběrem zboží oprávněným příkazcem podle článku 43;
b) bylo-li zjištění, jež se mělo státi podle článku 43, opominuto pouze vinou železnice;
c) bylo-li zboží vypravené jako vozová zásilka za podmínek této Úmluvy znovu podáno podle § 4 článku 27 a byla-li částečná ztráta nebo poškození zjištěno při dodání poslednímu příjemci;
4. jde-li o nároky ze škod zevně neznatelných, které byly zjištěny po odběru, za těchto podmínek:
a) když železnice nenabídla oprávněnému příkazci přezkoumání zboží ve stanici určení;
b) když byla žádost za zjištění podle článku 43 podána hned po objevení škody a nejpozději v sedmi dnech po odběru zboží;
c) když oprávněný příkazce dokáže, že škoda vznikla v době mezi přijetím zboží ku přepravě a jeho dodáním;
5. jde-li o nároky na vrácení zaplacených částek nebo dobírky podle článku 19.
§ 3. Oprávněný příkazce může odpírati odběr zboží, i když přijal nákladní list a zaplatil přepravné, dokud nebude vyhověno jeho žádosti, aby byla zjištěna škoda jím tvrzená.
Výhrady, které by příjemce učinil, ač zboží odebral, nemají účinku, neuzná-li je železnice.
§ 4. Chybějí-li při dodání některé z kusů uvedených v nákladním listu, může oprávněný příkazce zaznamenati ve stvrzence podle § 1 článku 16, že mu nebyly tyto přesně označené kusy dodány.
Článek 45.
Promlčení nároků ze smlouvy přepravní.
§ 1. Nároky ze smlouvy přepravní se promlčují v jednom roce, nebyla-li dlužná částka již na jisto postavena uznáním, smírem nebo soudním rozsudkem.
Promlčení však nastane až ve třech letech, jde-li:
a) o nároky odesilatelovy na vyplacení dobírky vybrané železnicí od příjemce;
b) o nároky odesilatelovy na vyplacení výtěžku z prodeje železnicí vykonaného;
c) o nároky ze škody způsobené zlým úmyslem;
d) o nároky podle článku 38 při podvodu.
§ 2. Promlčení se počíná:
a) při nárocích na náhradu za částečnou ztrátu, za poškození nebo za opožděné dodání:
dnem dodání;
b) při nárocích na náhradu za úplnou ztrátu:
třicátým dnem po uplynutí lhůty dodací;
c) při nárocích na doplacení nebo vrácení dovozného, vedlejších poplatků nebo přirážek, nebo při nárocích na opravu přepravného, bylo-li tarifu užito nesprávně nebo stala-li se chyba při výpočtu:
dnem zaplacení dovozného, vedlejších poplatků nebo přirážky nebo, nebylo-li placeno, dnem přijetí zboží ku přepravě;
při nárocích týkajících se částek zaplacených podle výplatního účtu:
dnem odúčtování s odesilatelem;
při nárocích železnice na zaplacení částky, kterou zaplatil příjemce místo odesilatele nebo naopak a kterou železnice je povinna vrátiti oprávněnému:
dnem vrácení této částky;
d) při nárocích týkajících se dobírek podle článku 19:
čtyřicátým druhým dnem po uplynutí lhůty dodací;
e) při nárocích na vyplacení výtěžku z prodeje:
dnem prodeje;
f) při nárocích na zaplacení doplatku ke clu, požadovaného celním úřadem:
dnem uplatnění nároku celním úřadem.
Den označený jako počátek promlčení se nikdy nepočítá do lhůty.
§ 3. Promlčení se staví písemnou reklamací, podanou u železnice podle článku 40. Promlčení pokračuje dnem, kdy železnice zamítne reklamaci písemně a vrátí doklady, které k ní byly připojeny. Důkaz o přijetí reklamace neb odpovědi a o vrácení dokladů přísluší straně, která se toho dovolává.
Další reklamace týkající se téhož nároku nestaví promlčení.
§ 4. S výhradou předcházejících ustanovení se stavení a přetržení promlčení řídí zákony a řády státu, v kterém byly nároky vzneseny.
Článek 46.
Nepřípustnost uplatňovati nároky zaniklé nebo promlčené.
Nároky zaniklé nebo promlčené podle ustanovení článků 44 a 45 nemohou býti uplatňovány ani žalobou navzájem, ani námitkami.
KAPITOLA III.
Pravidla pro vyúčtování. Vzájemný postih železnic.
Článek 47.
Pravidla pro vyúčtování mezi železnicemi.
§ 1. Každá železnice, která buď při odeslání nebo při příchodu zásilky vybrala přepravné nebo jiné pohledávky, vyplývající ze smlouvy přepravní, jest povinna zaplatiti zúčastněným železnicím podíl, který jim z těchto poplatků a pohledávek připadá.
§ 2. Odevzdání zboží jednou železnicí železnici další opravňuje první železnici, aby připsala hned druhé železnici na vrub částku poplatků a pohledávek, které váznou na zboží podle nákladního listu v době odevzdání, s výhradou konečného vyúčtování podle § 1 tohoto článku.
§ 3. S výhradou svých práv proti odesilateli odpovídá železnice odesílací za přepravné a ostatní poplatky, kterých nevybrala, ač je odesilatel vzal na se podle nákladního listu.
§ 4. Dodá-li železnice určení zboží, aniž při dodání vybere poplatky a pohledávky, jimiž bylo zatíženo, odpovídá za zaplacení těchto poplatků a pohledávek s výhradou svých práv proti příjemci.
Článek 48.
Postih při náhradě za úplnou nebo částečnou ztrátu nebo za poškození.
§ 1. Železnice, která zaplatila náhradu za úplnou nebo částečnou ztrátu nebo za poškození podle ustanovení této Úmluvy, má právo postihu proti železnicím, které se zúčastnily přepravy, podle těchto ustanovení:
a) železnice, která škodu způsobila, odpovídá sama;
b) byla-li škoda způsobena několika železnicemi, odpovídá každá z nich za škodu, kterou způsobila. Není-li v daném případě rozlišení možné, rozdělí se náhrada mezi ně podle zásad, uvedených pod písmenem c);
c) nemůže-li býti dokázáno, že byla škoda způsobena jednou nebo několika železnicemi, rozdělí se příslušná náhrada mezi všechny železnice zúčastněné na přepravě s výjimkou těch, které dokáží, že se škoda nestala na jejich tratích. Rozdělení se provede v poměru kilometrových vzdáleností podle použitých tarifů.
§ 2. Je-li některá železnice neschopna platiti, rozdělí se podíl na ni připadající a jí nezaplacený mezi všechny ostatní železnice, které byly zúčastněny při přepravě, v poměru kilometrových vzdáleností podle použitých tarifů.
Článek 49.
Postih při náhradě za opožděné dodání.
§ 1. Předpisy uvedené v článku 48 platí též při náhradě placené za opoždění. Bylo-li opoždění způsobeno závadami, které byly zjištěny na několika železnicích, rozdělí se náhrada mezi tyto železnice poměrně podle zpoždění na jejich tratích.
§ 2. Lhůty dodací, stanovené článkem 11 této Úmluvy, rozdělí se mezi jednotlivé železnice, zúčastněné při přepravě, takto:
1. mezi dvě železnice sousední:
a) lhůta výpravní se rozdělí stejným dílem;
b) lhůta přepravní se rozdělí v poměru kilometrových vzdáleností podle použitých tarifů mezi obě železnice;
2. mezi tři nebo více železnic:
a) především se přidělí ze lhůty výpravní první a poslední železnici dvanáct hodin při nákladním zboží a šest hodin při rychlém zboží;
b) zbytek výpravní lhůty a třetina lhůty přepravní se rozdělí stejnými díly mezi všechny zúčastněné železnice;
c) další dvě třetiny lhůty přepravní se rozdělí mezi všechny železnice v poměru kilometrových vzdáleností podle použitých tarifů.
§ 3. Přirážky ke lhůtám, na které má některá železnice právo, přidělí se této železnici.
§ 4. Čas mezi okamžikem, kdy bylo zboží první železnici odevzdáno, a dobou, kdy se lhůta počíná, jde výhradně k dobru této železnice.
§ 5. Výše uvedené rozdělení platí jen tehdy, když celková dodací lhůta nebyla zachována.
Článek 50.
Řízení při postihu.
§ 1. Železnice, proti které je veden některý z postihů, o nichž je řeč ve shora uvedených článcích 48 a 49, nemá naprosto práva vzíti v odpor řádně odůvodněné zaplacení, učiněné správou, která vede postih, byla-li náhrada stanovena soudně a byl-li jí spor řádně oznámen a dána zároveň příležitost do sporu vstoupiti. Soudce, který vede hlavní spor, určí podle okolnosti případu lhůty stanovené pro oznámení sporu a pro vstoupení do něho.
§ 2. Železnice, která chce vésti postih, musí svůj požadavek vznésti v jediné žalobě proti všem zúčastněným železnicím, s nimiž nebylo dosaženo narovnání, jinak ztratí právo postihu proti těm, které nežalovala.
§ 3. Soudce je povinen rozhodnouti v jediném rozsudku o všech postizích, které naň byly vzneseny.
§ 4. Žalované železnice nemohou vésti dodatečný postih.
§ 5. Není dovoleno předem spojiti postih se žalobou na náhradu.
Článek 51.
Příslušnost v řízení postihovém.
§ 1. Soudce v sídle železnice, proti které se vede postih, jest výhradně příslušným pro všechny postihové nároky.
§ 2. Má-li býti žaloba podána proti několika železnicím, má žalující železnice právo voliti mezi soudci, příslušnými podle předcházejících paragrafů, toho, u kterého podá žalobu.
Článek 52.
Zvláštní ujednání o postizích.
Železnicím je vyhrazeno sjednati zvláštní ujednání buď předem pro rozličné postihy, které by mohly mezi sebou míti, nebo pro zvláštní případ.
ODDÍL IV.
Různá ustanovení.
Článek 53.
Platnost práva tuzemského.
Pokud není v této Úmluvě ustanovení, platí v každém státě pro přepravu předpisy tuzemských zákonů a řádů.
Článek 54.
Všeobecná pravidla o řízení.
Řízení ve všech sporech vznikajících z přeprav, pro které platí tato Úmluva, má pokračovati podle příslušného soudce, s výhradou opačných ustanovení v této Úmluvě.
Článek 55.
Vykonání rozsudků. Zabavení a jistoty.
§ 1. Jakmile se rozsudky vynesené podle ustanovení této Úmluvy příslušným soudcem po provedeném řízení s oběma stranami nebo pro zmeškání stanou vykonatelnými podle zákonů, kterých bylo použito tímto soudcem, stávají se vykonatelnými v každém z ostatních států smluvních ihned po splnění předpisů předepsaných v tomto státě. Přezkoumání podstaty sporu se nedopouští.
Toto ustanovení neplatí pro rozsudky, které jsou vykonatelné pouze prozatímně, ani pro odsuzující výroky, jimiž byla vyslovena povinnost žalobcova k náhradě škody, kromě útrat sporu, byla-li jeho žaloba zamítnuta.
§ 2. Pohledávky vzniklé z mezinárodní přepravy ve prospěch jedné železnice proti železnici, která není v témže státě jako železnice první, mohou býti zabaveny jen podle rozsudku vyneseného soudem státu, v kterém jest železnice věřitelka.
§ 3. Železniční vozidla, jakož i movité předměty všech druhů železnici náležející a v těchto vozidlech obsažené, mohou býti zabaveny na jiném území než na území státu, ve kterém je železnice, která je jejich vlastnicí, jen podle rozsudku vyneseného soudem onoho státu.
§ 4. Při soudních žalobách, které se zakládají na mezinárodní přepravní smlouvě, nemůže býti požadováno poskytnutí jistoty, aby bylo zabezpečeno zaplacení soudních útrat.
Článek 56.
Měna. Přepočítací nebo přijímací kurs cizích měn.
§ 1. Jsou-li v této Úmluvě nebo v jejích přílohách vyjádřeny částky ve francích, nutno je považovati za zlaté franky ve váze 10/31 gramu a 0˙900 čistého obsahu.
§ 2. Železnice je povinna uveřejňovati ve vývěscích na pokladnách nebo jiným vhodným způsobem kursy, podle nichž přepočítává dovozné, dobírky, vedlejší poplatky a jiné poplatky, vyjádřené v jednotkách cizí měny, jsou-li placeny ve měně tuzemské (přepočítací kurs).
§ 3. Železnice, která přijímá placení v cizí měně, je též povinna uveřejňovati kursy, podle nichž je přijímá (kurs přijímací).
Článek 57.
Ústřední úřad pro mezinárodní železniční přepravy.
§ 1. Aby bylo usnadněno a zajištěno provádění této Úmluvy, je zřízen Ústřední úřad pro mezinárodní železniční přepravy, jehož úkolem jest:
a) přijímati oznámení každého smluvního státu a každé zúčastněné železnice a oznamovati je ostatním státům a železnicím;
b) sbírati, pořádati a uveřejňovati zprávy všech druhů, důležité pro mezinárodní přepravy;
c) na žádost stran projevovati dobrá zdání o sporech, které by mohly vzniknouti mezi železnicemi;
d) usnadňovati finanční vztahy mezi železnicemi, vzešlé z provádění mezinárodních přeprav, jakož i dobývání pohledávek nezaplacených, a zajišťovati tímto způsobm bezpečnost vzájemných vztahů mezi železnicemi;
e) připravovati ku projednání žádosti o změnu této Úmluvy a navrhovati v daném případě svolání konferencí, o nichž je řeč v článku 60.
§ 2. Zvláštní řád, jímž jest Příloha V této Úmluvy, určuje sídlo, složení a organisaci tohoto úřadu, jakož i to, čeho potřebuje k své činnosti. Tento řád a jeho změny, smluvené dohodou mezi všemi smluvními státy, mají stejnou platnost a trvání jako Úmluva.
Článek 58.
Seznam tratí, pro které platí Úmluva.
§ 1. Úkolem Ústředního úřadu, o němž je řeč v článku 57, jest sestaviti a přesně vésti seznam tratí, pro které platí tato Úmluva. K tomu účelu dostává oznámení smluvních států o zápisu do tohoto seznamu neb o výmazu tratí, některé železnice nebo některého z podniků, uvedených v článku 2.
§ 2. Účast nové trati v mezinárodní přepravě počíná teprve za měsíc ode dne, kdy Ústřední úřad oznámí ostatním státům její zápis.
§ 3. Výmaz některé trati vykoná Ústřední úřad ihned, jakmile mu oznámí smluvní stát, na jehož žádost tato trať byla zapsána do seznamu, že tato trať nemůže nadále dostáti závazkům Úmluvou uloženým.
§ 4. Již přijetí oznámení Ústředního úřadu opravňuje každou železnici přerušiti hned s tratí, která byla vyškrtnuta, veškerý mezinárodní přepravní styk, pokud nejde o zásilky na cestě, v jejichž přepravě se musí pokračovati až do stanice určení.
Článek 59.
Připuštění nových států.
§ 1. Chce-li stát, který nepodepsal tuto Úmluvu, k ní přistoupiti, pošle svou žádost vládě švýcarské, která ji oznámí všem zúčastněným státům se zprávou Ústředního úřadu o stavu železnic žádajícího státu se stanoviska mezinárodní přepravy.
§ 2. Neoznámí-li ve lhůtě šesti měsíců, počínajíc od rozeslání této zprávy, nejméně dva státy švýcarské vládě své námitky, jest žádost pravoplatně přijata, o čemž vláda švýcarská zpraví stát, který žádost podal, i všechny státy zúčastněné.
V případě opačném oznámí vláda švýcarská všem státům a státu žádost podávajícímu, že se zkoumání žádosti odročuje.
§ 3. Připuštění se stává účinným měsíc ode dne oznámení rozeslaného vládou švýcarskou.
Článek 60.
Revise Úmluvy.
§ 1. K revisi Úmluvy se sejdou zástupcové smluvních států, svolaní vládou švýcarskou, nejpozději pět let poté, kdy vešly v platnost změny přijaté poslední konferencí.
Konference se svolá dříve, požádá-li o to nejméně třetina smluvních států.
§ 2. Jakmile vstoupí nová Úmluva, která je výsledkem revisní konference, v platnost, ruší se tím dřívější Úmluva, a to i vzhledem k těm smluvním stranám, které by novou Úmluvu neratifikovaly.
§ 3. K přesnému vedení Přílohy I je zřízena komise znalců, jejíž organisace a činnost jsou upraveny řádem, který je v Příloze VI této Úmluvy. Usnesení této komise jsou hned oznamována vládám zúčastněných států prostřednictvím Ústředního úřadu. Jsou považována za přijatá, jestliže ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení nevznesou proti nim námitky nejméně dvě vlády. Vstoupí v platnost prvního dne třetího měsíce po měsíci, v kterém Ústřední úřad oznámil jejich přijetí vládám zúčastněných států. Ústřední úřad označí ten den při oznámení těchto usnesení.
Článek 61.
Zvláštní ustanovení pro určité přepravy. Doplňující ustanovení.
§ 1. Pro přepravu soukromých vozů platí ustanovení Přílohy VII.
§ 2. Pro přepravu spěšnin mohou železnice vhodnými tarifními ustanoveními sjednati některé zvláštní podmínky podle Přílohy VIII.
§ 3. Pro přepravy níže vyjmenované mohou dva nebo více smluvních států zvláštními dohodami, nebo železnice vhodnými tarifními ustanoveními sjednati jisté podmínky, které jsou přizpůsobeny těmto přepravám a které se mohou odchylovati od této Úmluvy; zejména může býti stanoveno užívání přepravní listiny, odlišné od vzorce, který tvoří Přílohu II.
Jsou to tyto přepravy:
1. přepravy s přepravní listinou, určenou pro obchod,
2. přepravy, v kterých zásilka může býti vydána jen na odevzdání druhopisu nákladního listu,
3. přepravy časopisů,
4. přepravy zboží určeného pro veletrhy nebo pro výstavy,
5. přepravy přepravních skříní prázdných nebo naplněných,
6. přepravy nakládacích pomůcek a chranidel zboží, přepravovaného po železnicích, od tepla a zimy.
§ 4. Doplňující ustanovení, která by některé smluvní státy nebo zúčastněné železnice pokládaly za vhodné uveřejniti ku provádění Úmluvy, buďtež oznámeny Ústřednímu úřadu.
Úmluvy o přijetí těchto ustanovení mohou vejíti v platnost na železnicích, které k nim přistoupily, způsobem stanoveným zákony a řády každého státu, nesmějí však odporovati Mezinárodní úmluvě.
Jejich uvedení v platnost budiž oznámeno Ústřednímu úřadu.
Článek 62.
Doba platnosti závazku vyplývajícího z přistoupení k Úmluvě.
§ 1. Doba platnosti této Úmluvy je neomezená. Každý zúčastněný stát ji však může vypověděti za těchto podmínek:
První závazek platí až do 31. prosince pátého roku po vstoupení této Úmluvy v platnost. Každý stát, který by ji chtěl vypověděti po uplynutí této doby, musí oznámiti svůj úmysl nejméně rok před tím švýcarské vládě, která o tom zpraví všechny zúčastněné státy.
Nebylo-li oznámení učiněno v naznačené lhůtě, závazek se pravoplatně prodlužuje na další tři léta a tak dále ode tří do tří let, nebyla-li dána výpověď nejméně rok před 31. prosincem posledního roku jednoho z těchto tříletí.
§ 2. Nové státy, připuštěné k účasti při Úmluvě během pětiletí nebo během jednoho ze tříletí, jsou zavázány až do konce tohoto období, pak až do konce každého následujícího období, dokud nevypovědí svůj závazek nejméně rok před uplynutím jednoho z nich.
Článek 63.
Ratifikace.
Tato Úmluva bude ratifikována a ratifikační listiny budou uloženy co možná nejdříve u švýcarské vlády.
Jakmile bude Úmluva ratifikována patnácti státy, může švýcarská vláda vstoupiti v jednání se zúčastněnými vládami za tím účelem, aby s nimi zkoumala, může-li Úmluva vstoupiti v platnost.
Článek 64.
Texty Úmluvy. Oficielní překlady.
Tato Úmluva byla podle diplomatických zvyklostí sjednána a podepsána v jazyku francouzském.
K textu francouzskému jest připojen text v jazyku německém a text v jazyku italském, které mají platnost oficiálních překladů.
Při rozporu rozhoduje text francouzský.
ODDÍL V.
Přechodná ustanovení.
Článek 65.
Vzhledem k tomu, že příslušná hodnota měn, které jsou v užívání v různých státech, podléhá náhlým změnám a že některé státy z důvodů hospodářských nebo finančních mohou býti přinuceny učiniti opatření k odstranění nesnází vzniklých používáním ustanovení kapitoly III oddílu III Úmluvy, může každý stát buď ustanoveními uveřejněnými v tarifech, buď opatřením moci státní jako všeobecným nebo zvláštním zmocněním, daným správám železničním, měniti ustanovení článků 17, 19 a 21 Úmluvy tím, že stanoví, že pro určité přepravy:
1. a) zásilky odesílané z toho státu nebudou připuštěny, leč budou-li vyplaceny až k jeho hranicím;
b) na zásilkách nebudou váznouti při vstupu do tohoto státu žádné poplatky, nebo že zásilky určené do tohoto státu nesmějí býti vyplaceny při odeslání, leč jen k jeho hranicím;
c) přepravné za zásilky v průvozu tímto státem bude zaplaceno podle dohod zúčastněných buď ve státu odesílacím nebo ve státu určení;
2. na zásilkách, které jsou přepravovány po tratích tohoto státu, nesmí váznouti žádná dobírka a zálohy nebudou připuštěny;
3. nebude dovoleno odesilateli pozměňovati smlouvu přepravní, pokud jde o vyplácení a dobírku.
Opatření učiněná podle tohoto článku oznámí se Ústřednímu úřadu v Bernu. Vstoupí v platnost nejdříve po uplynutí lhůty osmidenní, počítané ode dne, v kterém Ústřední úřad oznámí tato opatření ostatním státům. Zásilky na cestě nebudou dotčeny těmito opatřeními.
TOMU NA SVĚDOMÍ podepsali tuto Úmluvu plnomocníci států shora jmenovaných a zástupce vládní komise Sárského území.
DÁNO v Římě 23. listopadu 1933 ve dvou originálních výtiscích, z nichž jeden zůstane uložen v archivech ministerstva zahraničních věcí království Italského a druhý bude poslán italskou vládou vládě švýcarské k uložení v jejích archivech. Ověřený otisk, shodný s touto Úmluvou, bude dodán italskou vládou všem státům při konferenci zúčastněným, jakož i vládě portugalské.
Za NĚMECKO:
ULRICH von HASSEL
HEINRICH NIEMACK
JOHANNES KOFFKA
Za RAKOUSKO:
Dr. ANT. RINTELEN
Za BELGII:
P. ALBERT DE LIGNE
Za BULHARSKO:
Général IVAN VOLKOFF
Za DÁNSKO:
J. C. W. KRUSE
Za svobodné město GDÁNSKO:
ALFRED WYSOCKI
Za ŠPANĚLSKO:
G. DE OJEDA
Za ESTONSKO:
A. SCHMIDT
Za FINSKO:
PONTUS ARTTI
Za FRANCII:
CHARLES DE CHAMBRUN
Za ŘECKO:
M. C. MÉLAS
Za MAĎARSKO:
FRÉDÉRIC VILLANI
Za ITALII:
LODOVICO LUCIOLLI
A. GIANNINI
LUIGI MACCALLINI
LUDOVICO BELMONTE
MASSIMO CHIESA
P. QUARONI
A. LANDRA
SALVATORE MALTESE
LA VALLE
LUCA PIETROMARCHI
A. FILONI
S. SCOCCIANTI
Za LOTYŠSKO:
Dr. A. SPEKKE
Za LICHTENŠTEINSKO:
HUNZIKER
Za LUCEMBURSKO:
DUMONT
Za NORSKO:
J. IRGENS
Za NIZOZEMÍ:
J. PATIJN
Za POLSKO:
ALFRED WYSOCKI
Za RUMUNSKO:
J. LUGOSIANU
Za ŠVÉDSKO:
ERIK SJOBORG
Za ŠVÝCARSKO:
HUNZIKER
Za ČESKOSLOVENSKO:
F. CHVALKOVSKÝ
Za TURECKO:
ZEKI NEBIL
Za JUGOSLAVII:
Y. DOUTCHITCH
Za VLÁDNÍ KOMISI SÁRSKÉHO ÚZEMÍ:
L. DʼEHRNROOTH

Příloha I, která tvoří součást Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích (MÚZ) ze dne 23. listopadu 1933, byla později nahrazena revidovaným textem, jehož znění bylo uveřejněno ve Sbírce zákonů a nařízení státu československého vyhláškou ministerstva železnic ze dne 27. dubna 1935 pod číslem 110.

Příloha II
(článek 6)




PŘÍLOHA III.
(Článek 12.)

PŘÍLOHA IV.
(Článek 21.)

Příloha V.
(Článek 57.)
ŘÁD ÚSTŘEDNÍHO ÚŘADU PRO MEZINÁRODNÍ ŽELEZNIČNÍ PŘEPRAVU.
Článek 1.
§ 1. Ústřední úřad pro mezinárodní železniční přepravu má sídlo v Bernu. Jeho organisací v mezích ustanovení článku 57 Úmluvy, jakož i dohledem na jeho činnost, je pověřena Spolková rada švýcarská.
§ 2. Výdaje Ústředního úřadu budou hrazeny smluvními státy v poměru k délce železničních tratí nebo tratí, které jsou v provozu jiných podniků, připuštěných k účasti při přepravách konaných za podmínek stanovených Mezinárodní úmluvou. Trati, na nichž se provozuje plavební doprava, účastní se při výdajích jen v poměru poloviční délky svých tratí. Příspěvek činí pro každý stát nejvýše 1˙40 franků za kilometr. Částka ročního úvěru, připadající na kilometr železniční sítě, bude stanovena pro každý správní rok Spolkovou radou švýcarskou po vyslechnutí Ústředního úřadu, se zřetelem k nynějším okolnostem a potřebám. Bude vybírána vždy v celku. Nedosáhnou-li skutečné výdaje Ústředního úřadu úvěrové sumy, vypočtené podle této zásady, bude užito zbytku, který nebude vydán, pro provisní a pensijní fondy, jejichž úroky jsou určeny k poskytování podpor nebo náhrad úředníkům a zaměstnancům Ústředního úřadu, kdyby se pro pokročilý věk, nehody nebo nemoc stali trvale neschopnými, aby nadále zastávali svou práci.
Rozesílaje smluvním státům výroční zprávu a každoroční rozpočet výdajů, požádá je Ústřední úřad, aby zapravily příslušný podíl ve výdajích za uplynulý správní rok. Stát, který do 1. října nezaplatí svůj příspěvek, bude po druhé požádán, aby tak učinil. Bude-li toto vyzvání bez výsledku, obnoví je Ústřední úřad na počátku příštího roku při tom, když rozesílá výroční zprávu o uplynulém správním roku. Nebude-li do příštího 1. července vyhověno tomuto vyzvání, zakročí se po čtvrté u státu, který je v prodlení, aby byl přiměn k zaplacení obou prošlých splátek; nebude-li to míti úspěchu, zpraví jej Ústřední úřad tři měsíce později o tom, že, nebude-li očekávané placení do konce roku uskutečněno, bude jeho zdráhání vykládáno jako mlčky vyjádřený projev jeho vůle Úmluvu vypověděti. Nebude-li tomuto poslednímu zákroku vyhověno do 31. prosince, přikročí Ústřední úřad, bera na vědomí mlčky vyjádřenou vůli dlužného státu, že chce Úmluvu vypověděti, k výmazu tratí tohoto státu ze seznamu tratí připuštěných k mezinárodní přepravě.
Částky nezaplacené mají býti, pokud je to možné, uhrazeny řádnými úvěry, kterými Ústřední úřad disponuje, a mohou býti rozvrženy na čtyři správní roky. Část schodku, která nemohla býti tímto způsobem uhrazena, bude převedena ve zvláštním zúčtování na vrub ostatních států v poměru kilometrových vzdáleností tratí, pro něž platí Úmluva v době zúčtování, a pro každý stát do té míry, jak během období dvou let, které se končí vystoupením státu dlužného, byl s ním účasten Úmluvy. Stát, jehož trati budou vymazány za podmínek stanovených v předchozím odstavci, nebude moci dáti je znovu připustiti k mezinárodní přepravě, leč zaplatí-li nejprve částky, které zůstal dlužen za příslušná léta, a to s 5% úroky, které se počítají od konce šestého měsíce, jenž uběhl ode dne, kdy jej Ústřední úřad po prvé vyzval, aby zaplatil příspěvky naň připadající.
Článek 2.
§ 1. Ústřední úřad vydává měsíčník, který obsahuje zprávy potřebné k používání Úmluvy, zejména zprávy o seznamu tratí železničních a jiných podniků a o předmětech, které jsou vyloučeny z přepravy nebo k ní připuštěny jen podmínečně, jakož i údaje o rozhodnutích soudních a o statistice, jejichž uveřejnění tam uzná za účelné.
§ 2. Časopis bude vydáván v jazyku francouzském a německém. Jeden výtisk bude zasílán zdarma každému státu a každé ze zúčastněných správ. Další vyžádané výtisky se budou prodávati za cenu, stanovenou Ústředním úřadem.
Článek 3.
§ 1. Účty a pohledávky z mezinárodních přeprav, které zůstaly nezaplaceny, může věřitelská správa oznámiti Ústřednímu úřadu, aby usnadnil jejich zaplacení. Za tím účelem požádá Ústřední úřad dlužný přepravní podnik, který jest v prodlení, aby vyrovnal dlužnou částku, nebo aby oznámil důvody, proč se zpěčuje platiti.
§ 2. Uzná-li Ústřední úřad, že důvody pro odmítnutí placení jsou dostatečné, odkáže strany na rozhodnutí příslušného soudce.
§ 3. Uzná-li Ústřední úřad, že celá suma nebo její část je řádným dluhem, může, poradě se se znalcem, prohlásiti, že dlužný přepravní podnik jest povinen zaplatiti Ústřednímu úřadu celou pohledávku nebo její část; částka takto zaplacená zůstane uložena až do věcného rozhodnutí příslušného soudce.
§ 4. Nevyhoví-li přepravní podnik do 14 dnů vyzvání Ústředního úřadu, zašle se mu nová upomínka s upozorněním na důsledky jeho odmítnutí.
§ 5. Deset dní po této nové upomínce, zůstane-li bez účinku, zašle Ústřední úřad státu, kterému podléhá přepravní podnik, odůvodněnou zprávu se žádostí, aby uvážil, jaká opatření třeba učiniti, a zejména, aby zkoumal, má-li dlužný přepravní podnik ponechati v seznamu tratí.
§ 6. Prohlásí-li stát, kterému podléhá dlužný přepravní podnik, že přes to, že nebylo placeno, nepokládá za nutné tento podnik dáti vyškrtnouti ze seznamu, nebo nechá-li zprávu Ústředního úřadu šest neděl bez odpovědi, bude beze všeho platiti o něm právní domněnka, že přejímá záruku za platební schopnost toho podniku, pokud jde o pohledávky z mezinárodních přeprav.

PŘÍLOHA VI.
(Článek 60)
ŘÁD KOMISE ZNALCŮ.
Článek 1.
Německo, Francie a Italie jsou zastoupeny stále v komisi znalců. Ostatní smluvní státy mohou, uznávají-li to nutným, dáti se zastupovati ve schůzích komise.
Článek 2.
Vlády smluvních států oznámí svá přání a své odůvodněné návrhy, týkající se Přílohy I, Ústřednímu úřadu pro mezinárodní přepravy po železnicích, který o nich ihned uvědomí ostatní smluvní státy. Po každé, kdy toho bude třeba, pozve Ústřední úřad komisi k zasedání. Všechny smluvní státy budou zpraveny dva měsíce předem o schůzích komise. Zpráva musí přesně udávati pořad denního jednání.
Článek 3.
Komise je platně ustavena, jakmile jsou zastoupeny tři smluvní státy.
Článek 4.
Komise určí pro každé zasedání svého předsedu a náměstka předsedy.
Článek 5.
Komise se usnáší většinou hlasů zastoupených států. Při rovnosti rozhoduje hlas předsedy schůze.
Článek 6.
Každý stát nese výdaje svých zástupců.
Článek 7.
Ústřední úřad obstarává práce sekretariátu a korespondence komise.
Článek 8.
Ředitel nebo v jeho zastoupení náměstek ředitele Ústředního úřadu účastní se schůzí komise s hlasem poradním.

PŘÍLOHA VII.
(Článek 61, § 1.)
MEZINÁRODNÍ ŘÁD O PŘEPRAVĚ SOUKROMÝCH VOZŮ (M. Ř. S.).
Článek první.
Definice soukromých vozů.
§ 1. Soukromé vozy, připuštěné v mezinárodní přepravě, jsou vozy zvláštních typů, vyjmenované v následujícím paragrafu, zařaděné některou železnicí na jméno některého soukromníka (osoby nebo společnosti) a opatřené rozlišovací značkou [P]. Při používání tohoto řádu jest považován za majitele vozu soukromník, který dosáhl jeho zařadění a jehož jméno nebo firma musí býti napsána na voze.
§ 2. Jsou to vozy:
a) vozy kotlové (cisternové, jímkové, sudové, nádržkové, nádobové, tankové);
b) vozy se strojovým zařízením na výrobu chladu nebo tepla, jejichž prostor je nebo není zcela vyplněn tímto zařízením;
c) jiné vozy, zvláště zařízené pro přepravu určitého zboží.
Zvláštními dohodami mezi železnicemi mohou býti připuštěny na určitých tratích též jiné vozy než ty, které shora byly vyjmenovány.
§ 3. Železnice, která vůz zařadila, jest jediné oprávněna rozhodovati, bude-li vůz podle předchozích ustanovení připuštěn k mezinárodní přepravě.
Článek 2.
Příkazní právo.
§ 1. Právo rozhodovati o soukromém vozu náleží zásadně majiteli.
§ 2. Odesilatel soukromého vozu prázdného nebo naloženého, který není jeho majitelem, musí odevzdati odesílací stanici zároveň s nákladním listem písemné prohlášení majitele tohoto vozu, obsahující jeho souhlas s přepravou, která má býti vykonána. Železnice nemůže žádati toto písemné prohlášení, náleží-li odesílací stanice prázdného nebo naplněného vozu správě, která zařadila vůz, a souhlasí-li s tím majitel. Tento souhlas musí býti dán železnici zařaďující písemně; může se týkati všech vozů zařaděných jménem zúčastněného majitele nebo jejich části.
Prohlášení majitele není nutné, jestliže příjemce vozu, který poslal majitel prázdný k naložení, podá jej ku přepravě naložený ve stanici, v které přišel vůz prázdný.
Odesilatel prázdného vozu nemůže bez souhlasu majitele nijak pozměniti přepravní smlouvu.
§ 3. Podá-li ku přepravě soukromý vůz prázdný nebo naložený odesilatel, který není zároveň jeho majitelem, staví se příkazní právo majitelovo po dobu přepravy, s výhradou případu stanoveného § 5 článku 3.
§ 4. Není-li opačného příkazu majitelova, je příjemce zboží, které došlo v soukromém vozu, oprávněn poslati prázdný nebo naložený vůz zpět do jeho domovské stanice na adresu majitele.
§ 5. Není-li opačného příkazu majitelova a neužije-li příjemce práva stanoveného § 4, je železnice oprávněna z úředního podnětu poslati vůz po vyložení do jeho domovské stanice na útraty majitele s nákladním listem, napsaným na jeho jméno a adresu.
Ustanovení toto platí i pro vozy, které přišly prázdné k naložení a které příjemce nepodal naložené ku přepravě do osmi dnů po jejich příchodu, jestliže majitel neposlal před uplynutím této lhůty opačných příkazů.
Ustanovení tohoto paragrafu neplatí pro vozy na soukromých kolejích.
Článek 3.
Podmínky pro přepravu soukromých vozů.
§ 1. Prázdné soukromé vozy se podávají ku přepravě mezinárodním nákladním listem.
§ 2. Kromě údajů stanovených Mezinárodní úmluvou o přepravě zboží po železnicích musí odesilatel vepsati do nákladního listu tyto údaje:
a) jde-li o prázdný vůz, v sloupci „Označení zboží“ poznámku „prázdný k naložení“ nebo „prázdný zpět“;
b) jde-li o vůz prázdný nebo naložený, v sloupci: „Značka a číslo“ železnici, která vůz zařadila, číslo a domovskou stanici vozu.
§ 3. Soukromého vozu nesmí býti užito ku přepravě jiného zboží než toho, pro které byl určen.
§ 4. Jsou-li v soukromém vozu zvláštní zařízení (chladicí přístroje, vodní nádržky, strojní zařízení atd.), přináleží postarati se o jejich obsluhu odesilateli nebo příjemci.
§ 5. Poškodí-li se cestou soukromý vůz poslaný prázdný k naložení tak, že podle úsudku železnice může běžeti jen jako prázdný, zadrží stanice, v které poškození bylo zjištěno, vůz a vyžádá si bez prodlení a přímo soukromým telegramem na útraty majitele jeho příkazů. Není-li majitel zároveň odesilatelem vozu, podá stanice, v které poškození bylo zjištěno, zprávu rovněž odesilateli prostřednictvím stanice odesílací.
Nedá-li majitel do osmi dnů po odeslání telegramu příkazu, je železnice oprávněna poslati vůz z úředního podnětu zpět do jeho domovské stanice s nákladním listem, napsaným na jméno a adresu majitele. Důvody vrácení se vpíší do nákladního listu.
Přepravné a jiné výdaje, vzniklé až do stanice, v které byl vůz zadržen, jakož i ty, které byly způsobeny provedením příkazů majitelových nebo tím, že vůz byl vrácen do jeho domovské stanice z úředního podnětu, zatěžují zásilku.
Práva majitele zůstávají zachována se zřetelem k ustanovením níže uvedeného článku 5, byl-li vůz zadržen zaviněním železnice.
Ustanovení tohoto paragrafu platí rovněž:
a) pro vozy prázdné, poslané buď k naložení nebo zpět a které se cestou poškodí tak, že nejsou schopny jízdy. Prázdné vozy poslané zpět, které se poškodí cestou jen tak, že jim to nepřekáží v další jízdě na prázdno, musí býti přepraveny do svého místa určení;
b) pro vozy naložené, které pro poškození nejsou jízdy schopny nebo nemohou zajistiti další přepravu. V tom případě železnice, neuzná-li výhodnějším zásilku přeložiti, vyžádá si příkazů odesilatelových o tom, co se má státi se zbožím. Je-li to zboží, které se rychle kazí, je železnice oprávněna beze všech formalit co nejlépe je prodati, ale odesilatele o tom na jeho útraty telegraficky zpraví. Byla-li zásilka přeložena z úředního podnětu nebo na žádost odesilatele, nebo bylo-li zboží prodáno, vyžádá si železnice stran vozu příkazů majitele vozu.
Příkazů majitelových se nežádá, provede-li železnice na vlastní náklad nepatrným celkem zákrokem nutnou opravu, aby vůz byl opět jízdy schopným nebo použitelným.
Článek 4.
Vyloučení dobírek, záloh a opovědi zájmu na dodání.
§ 1. Zásilky prázdných soukromých vozů nemohou býti zatíženy dobírkami ani zálohami. Železnice však má právo zatížiti zásilku vozu předchozím dovozným a vůbec všemi výdaji, které jí vzniknou.
§ 2. Opověď zájmu na dodání není dovolena při přepravě prázdných soukromých vozů.
Článek 5.
Odpovědnost.
§ 1. Železnice odpovídá za překročení lhůty dodací u prázdného vozu toliko majiteli vozu.
Lhůty dodací se staví po dobu zdržení způsobeného poškozením vozu, které zabraňuje další přepravě.
§ 2. Při překročení lhůty dodací u zboží naloženého do soukromého vozu neodpovídá za opožděné dodání vozu.
§ 3. Železnice odpovídá za ztrátu nebo poškození soukromých vozů nebo za ztrátu součásti těchto vozů jen majiteli vozu.
§ 4. Železnice odpovídá za ztrátu nebo rozbití vozu jen podle ustanovení zařaďovacích smluv nebo reglementárních nebo tarifních ustanovení.
§ 5. Při poškození soukromého vozu nebo při ztrátě součástí tohoto vozu sepíše železnice zápis, o němž je zmínka v prvním paragrafu článku 43 Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích. Dokáže-li majitel, že škoda vznikla zaviněním železnice, a s výhradou níže uvedených ustanovení, budou mu na jeho žádost nahrazeny zařaďující železnicí výdaje, které mu byly způsobeny opravou vozu, s vyloučením každé další náhrady.
§ 6. Ztratí-li se nebo poškodí oddělitelné součásti, odpovídá železnice jen tehdy, jsou-li tyto součásti napsány na obou stranách vozu nebo, jde-li o vůz krytý, uvnitř tohoto vozu. Železnice neodpovídá za ztrátu nebo poškození oddělitelného nářadí.
§ 7. Železnice odpovídá za poškození nádob kamenných, skleněných, z pálené hlíny atd. jen tehdy, jsou-li tato poškození v příčinné souvislosti s jiným poškozením vozu, za které odpovídá podle předcházejících ustanovení.
Rovněž neodpovídá za poškození nádob s vnitřním obalem (smalt, ebonit atd.), jestliže nádoba sama nejeví stopy vnějšího poškození, zaviněného železnicí.
§ 8. Železnice neodpovídá za škody způsobené na voze požárem nebo výbuchem.
§ 9. Majitel odpovídá za všechnu škodu, způsobenou železnici nebo třetím osobám buď zvláštním zařízením (přístroje topné, chladicí atd.) a jeho obsluhou, nebo připuštěním průvodce, nebo látkami, které jsou nutné ku provozu těchto zařízení a které jsou ve voze, nebo nedostatečným utěsněním uzávěr, nebo každou jinou událostí, způsobenou používáním nebo oběhem vozu. Majitel neodpovídá, byly-li tyto škody způsobeny zaviněním železnice.
Železnice je oprávněna žádati od majitele jistotu jako záruku za zaplacení náhrady, kterou by byl majitel povinen zaplatiti železnici podle předcházejících ustanovení.
Pro pohledávky z titulu těchto škod má železnice na soukromý vůz právo zástavního věřitele.
§ 10. Pro zdržení vozu po dobu periodických prací, konaných za účelem jeho udržování, jakož i po dobu opravy poškození, nemůže majitel uplatňovati žádný nárok na náhradu.
§ 11. Reklamace a žaloby, zakládající se na výše uvedených paragrafech, mohou býti podány toliko majitelem vozu; reklamace a žaloby, založené na §§ 4 a 10, mohou býti podány toliko proti železnici, která vůz zařadila.
Článek 6.
Ustanovení všeobecná.
Neodporují-li tomu předcházející předpisy, platí pro přepravu soukromých vozů prázdných a naložených ustanovení Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích (M. Ú. Z.).

PŘÍLOHA VIII.
(Článek 61, § 2.)
MEZINÁRODNÍ ŘÁD O PŘEPRAVĚ SPĚŠNIN.
§ 1. Za spěšninu se považuje jen zboží přepravované obzvláště rychle, podle podmínek mezinárodního tarifu.
Jako spěšnina je připuštěno jen zboží, které může býti pravidelným způsobem naloženo do zavazadlového vozu vlaků přepravujících osoby. Tarify mohou však stanoviti výjimky z tohoto pravidla.
§ 2. Z přepravy je vyloučeno zboží vyjmenované v článku 3 Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích. Předměty vyjmenované v Příloze I k této Úmluvě nebo předměty, o kterých jsou zvláštní dohody, sjednané podle ustanovení § 2 článku 4 této Úmluvy, jsou připuštěny ku přepravě jako spěšniny za podmínek stanovených touto Přílohou nebo jmenovanými dohodami, pokud mohou býti přijaty ku přepravě jako rychlé zboží. Tarify stanoví, může-li též jiné zboží býti z přepravy vyloučeno nebo k ní připuštěno za jistých podmínek.
§ 3. Spěšnina může býti podána ku přepravě s jiným dokladem než nákladním listem, stanoveným v § 1 článku 6 Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích. Vzorec, kterého nutno použíti, a údaje, které musí nebo mohou býti do něho zapsány, jsou stanoveny tarifem. V každém případě však musí tento doklad obsahovati tyto údaje:
a) název stanice odesílací a stanice určení;
b) jméno a adresu odesilatele a příjemce;
c) počet kusů, popis obalu a označení obsahu zboží;
d) označení připojených listin pro splnění předpisů celních, berních, finančních, policejních a předpisů jiných úřadů správních.
§ 4. Odesilatel ručí za správnost údajů a prohlášení, zapsaných buď jím nebo podle jeho údajů železnicí do přepravní listiny; stihnou jej všechny důsledky toho, jsou-li tyto údaje nebo prohlášení nesprávná, nepřesná nebo neúplná.
§ 5. Spěšnina musí býti přepravována rychle ve lhůtě stanovené tarify. Lhůty dodací musí býti v každém případě kratší než nejkratší lhůty dodací, stanovené v Mezinárodní úmluvě o přepravě zboží po železnicích.
§ 6. Tarify mohou stanoviti též jiné odchylky od ustanovení jmenované Úmluvy než ty, které jsou výše uvedeny; nemohou však býti měněna ustanovení článků 26, 27, 28, 29, 31, 32 a 36 až 46, v to čítajíc jmenované Úmluvy.
Neodporují-li tomu předcházející ustanovení a ustanovení tarifní, platí pro přepravu spěšnin Mezinárodní úmluva o přepravě zboží po železnicích.
PROZKOUMAVŠE TUTO ÚMLUVU S PŘÍLOHAMI I. AŽ VIII. A VĚDOUCE, ŽE NÁRODNÍ SHROMÁŽDĚNÍ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ S NIMI SOUHLASÍ, SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JE.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM DNE 23. BŘEZNA LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO TŘICÁTÉHO SEDMÉHO.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
Dr. EDVARD BENEŠ v. r.
L. S.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
Dr. K. KROFTA v. r.