77/1980 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Úmluvě o zákazu vojenského nebo jakéhokoliv jiného nepřátelského použití prostředků měnících životní prostředí

77
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 25. dubna 1980
o Úmluvě o zákazu vojenského nebo jakéhokoliv jiného nepřátelského použití prostředků měnících životní prostředí

Dne 18. května 1977 byla v Ženevě podepsána Úmluva o zákazu vojenského nebo jakéhokoliv jiného nepřátelského použití prostředků měnících životní prostředí.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly uloženy u generálního tajemníka Organizace spojených národů dne 12. května 1978.
Úmluva vstoupila v platnost na základě svého článku IX odstavce 3 dnem 5. října 1978 a tímto dnem vstoupila rovněž v platnost i pro Československou socialistickou republiku.
Český překlad textu Úmluvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Ing. Chňoupek v. r.


ÚMLUVA
o zákazu vojenského nebo jakéhokoliv jiného nepřátelského použití prostředků měnících životní prostředí
Smluvní státy této úmluvy,
řídíce se zájmy upevnění míru a přejíce si přispět k zastavení závodů ve zbrojení a k dosažení všeobecného a úplného odzbrojení pod přísnou a účinnou mezinárodní kontrolou, k zbavení lidstva nebezpečí použití nových prostředků vedení války,
plně odhodlány pokračovat v jednáních za účelem dosažení účinného pokroku ve směru přijetí dalších opatření v oblasti odzbrojení,
uznávajíce, že vědeckotechnický pokrok může otevřít nové možnosti v oblasti působení na životní prostředí,
berouce v úvahu Deklaraci Konference Organizace spojených národů o životním prostředí přijatou ve Stockholmu dne 16. června 1972,
uvědomujíce si, že použití prostředků měnících životní prostředí pro mírové účely by mohlo zlepšit vzájemný vztah mezi člověkem a přírodou a napomohlo by zachování a zlepšení životního prostředí ve prospěch současného a budoucích pokolení,
uvědomujíce si však, že vojenské nebo jakékoliv jiné nepřátelské použití takových prostředků by mohlo mít mimořádně zhoubné následky na blahobyt lidí,
přejíce si účinně zakázat vojenské či jakékoliv jiné nepřátelské použití prostředků měnících životní prostředí za účelem zbavit lidstvo nebezpečí takového použití a potvrzujíce své přání působit ve směru dosažení tohoto cíle,
usilujíce rovněž přispět k prohloubení důvěry mezi národy a k dalšímu ozdravění mezinárodní situace v souladu s cíli a zásadami Charty Organizace spojených národů,
dohodly se na tomto:
Článek I
1. Každý smluvní stát této úmluvy se zavazuje neuchylovat se k vojenskému nebo jakémukoliv jinému nepřátelskému použití prostředků měnících životní prostředí, které mají rozsáhlé, dlouhodobé nebo vážné následky jako prostředky ničení, způsobení škody nebo újmy kterémukoliv jinému smluvnímu státu.
2. Každý smluvní stát této úmluvy se zavazuje nenapomáhat, nepovzbuzovat a nepodněcovat jakýkoliv stát, skupinu států nebo mezinárodní organizaci k činnosti, která by odporovala ustanovením odstavce 1 tohoto článku.
Článek II
Pojem „prostředky měnící životní prostředí“ použitý v článku I se vztahuje na všechny prostředky vyvolávání změn – pomocí záměrného řízení přírodních procesů – dynamiky, složení nebo struktury Země, včetně její bioty, litosféry, hydrosféry, atmosféry nebo kosmického prostoru.
Článek III
1. Ustanovení této úmluvy nebrání použití prostředků měnících životní prostředí pro mírové účely a nedotýkají se všeobecně uznávaných zásad a použitelných pravidel mezinárodního práva týkajících se takového použití.
2. Smluvní státy této úmluvy se zavazují napomáhat co možná nejširší výměně vědeckých a technických informací o využívání prostředků měnících životní prostředí pro mírové účely a mají právo účastnit se takové výměny. Smluvní státy této úmluvy, které jsou s to tak učinit, budou přispívat jednotlivě nebo společně s jinými státy nebo mezinárodními organizacemi k mezinárodní hospodářské a vědecké spolupráci v oblasti zachování, zlepšení a mírového využívání životního prostředí s náležitým přihlédnutím k potřebám rozvojových oblastí světa.
Článek IV
Každý smluvní stát této úmluvy se zavazuje přijmout v souladu se svým ústavním postupem všechna opatření, která bude považovat za nezbytná za účelem zákazu a zabránění jakékoliv činnosti porušující ustanovení této úmluvy kdekoliv v rámci své jurisdikce nebo kontroly.
Článek V
1. Smluvní státy této úmluvy se zavazují k vzájemným konzultacím a spolupráci při řešení jakýchkoliv otázek, které mohou vzniknout v souvislosti s cíli nebo v souvislosti s plněním ustanovení této úmluvy. Konzultace a spolupráce v souladu s tímto článkem mohou být prováděny rovněž prostřednictvím příslušných mezinárodních procedur v rámci Organizace spojených národů a v souladu s její Chartou. Tyto mezinárodní procedury mohou zahrnovat využívání služeb příslušných mezinárodních organizací a rovněž Poradního výboru znalců, o němž se hovoří v odstavci 2 tohoto článku.
2. K účelům uvedeným v odstavci 1 tohoto článku svolává depozitář do jednoho měsíce po obdržení žádosti kteréhokoliv smluvního státu zasedání Poradního výboru znalců. Každý smluvní stát může jmenovat svého znalce do výboru, jehož funkce a jednací řád jsou uvedeny v Příloze, která je nedílnou součástí této úmluvy. Výbor předá depozitáři shrnující dokument o jím zjištěných skutečných okolnostech a nezbytně zahrnující všechna stanoviska a informace předložené výboru během jeho zasedání. Depozitář rozešle tento dokument všem smluvním státům.
3. Každý smluvní stát této úmluvy, který má důvod se domnívat, že kterýkoliv jiný smluvní stát svým jednáním porušuje závazky vyplývající z ustanovení Úmluvy, může podat stížnost Radě bezpečnosti Organizace spojených národů. Tato stížnost musí obsahovat veškeré informace vztahující se k takovému případu a rovněž všechny možné důkazy potvrzující její oprávněnost.
4. Každý smluvní stát této úmluvy se zavazuje spolupracovat při provádění jakýchkoliv šetření, která mohou být podniknuta Radou bezpečnosti v souladu s ustanoveními Charty Organizace spojených národů na základě obdržené stížnosti. Rada bezpečnosti bude o výsledcích šetření informovat smluvní státy Úmluvy.
5. Každý smluvní stát této úmluvy se zavazuje poskytovat nebo podporovat pomoc v souladu s ustanoveními Charty Organizace spojených národů, kterémukoliv účastníku Úmluvy, který o pomoc požádá, jestliže Rada bezpečnosti přijme rozhodnutí o tom, že tento účastník byl nebo pravděpodobně bude poškozen následkem porušení Úmluvy.
Článek VI
1. Kterýkoliv smluvní stát může navrhnout změny v této úmluvě. Znění každé navrhované změny musí být předloženo depozitáři, který je neprodleně rozešle všem smluvním státům Úmluvy.
2. Změna vstupuje v platnost pro každý smluvní stát, který ji přijal, jakmile listiny o jejím přijetí u depozitáře uloží většina smluvních států. Poté pro každý zbývající smluvní stát vstoupí změna v platnost dnem uložení jeho listiny o jejím přijetí.
Článek VII
Tato úmluva bude mít neomezenou dobu platnosti.
Článek VIII
1. Po pěti letech od vstupu této úmluvy v platnost svolá depozitář do Ženevy (Švýcarsko) konferenci smluvních států Úmluvy. Konference posoudí působení této úmluvy, aby se ujistila, že jsou plněny její cíle a ustanovení, a zvláště posoudí účinnost ustanovení článku I, odstavce 1 při odstraňování nebezpečí vojenského nebo jakéhokoliv jiného nepřátelského použití prostředků měnících životní prostředí.
2. S přestávkou nejméně pěti let poté může většina smluvních států této úmluvy tím, že předloží návrh v tomto smyslu depozitáři, dosáhnout svolání konference se stejnými cíli.
3. Nebude-li v souladu s odstavcem 2 tohoto článku konference svolána do deseti let po ukončení předešlé hodnotící konference, požádá depozitář všechny smluvní státy této úmluvy o jejich názor na svolání takové konference. Pokud se jedna třetina nebo deset smluvních států, podle toho, který počet je nižší, vysloví kladně, učiní depozitář neprodleně opatření ke svolání konference.
Článek IX
1. Tato úmluva bude otevřena k podpisu všem státům. Každý stát, který Úmluvu nepodepíše před jejím vstupem v platnost v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, může k ní kdykoliv přistoupit.
2. Tato úmluva podléhá ratifikaci státy, které ji podepsaly. Ratifikační listiny a listiny o přístupu budou uloženy u generálního tajemníka Organizace spojených národů.
3. Tato úmluva vstoupí v platnost poté, kdy ratifikační listiny u depozitáře uloží v souladu s odstavcem 2 tohoto článku dvacet vlád.
4. Pro státy, jejichž ratifikační listiny nebo listiny o přístupu budou uloženy po vstupu této úmluvy v platnost, vstoupí Úmluva v platnost dnem uložení jejich ratifikačních listin nebo listin o přístupu.
5. Depozitář bude neprodleně informovat všechny státy, které tuto úmluvu podepsaly a k ní přistoupily, o datu každého podpisu, datu uložení každé ratifikační listiny nebo listiny o přístupu, datu vstoupení Úmluvy v platnost a též o všech jejích změnách a o obdržení jiných sdělení.
6. Tato úmluva bude registrována depozitářem v souladu s článkem 102 Charty Organizace spojených národů.
Článek X
Tato úmluva, jejíž anglický, arabský, čínský, francouzský, ruský a španělský text jsou stejně autentické, bude uložena u generálního tajemníka Organizace spojených národů. Řádně ověřené kopie této úmluvy depozitář předá vládám států, které Úmluvu podepsaly a k ní přistoupily.
Na důkaz toho níže podepsaní, kteří k tomu byli řádně zmocněni, tuto úmluvu podepsali.
Dáno v šesti vyhotoveních, v Ženevě dne osmnáctého května roku tisícího devítistého sedmdesátého sedmého.

PŘÍLOHA K ÚMLUVĚ
PORADNÍ VÝBOR ZNALCŮ
1. Poradní výbor znalců učiní příslušná opatření k zjištění skutečnosti a poskytne znalecký posudek k jakémukoliv problému vznesenému podle článku V, odstavec 1 této úmluvy smluvním státem žádajícím o svolání výboru.
2. Práce Poradního výboru znalců bude organizována takovým způsobem, aby mu umožňovala vykonávat funkce určené v odstavci 1 této přílohy. Výbor rozhodne o procedurálních otázkách vztahujících se k organizaci jeho práce podle možnosti shodou názorů, a nebude-li to možné, většinou přítomných a hlasujících. O podstatných otázkách se nebude hlasovat.
3. Výboru bude předsedat depozitář nebo jeho představitel.
4. Každého znalce může na zasedáních doprovázet jeden nebo více poradců.
5. Každý znalec bude mít právo vyžádat si prostřednictvím předsedy od států a mezinárodních organizací takové informace a pomoc, které znalec považuje za žádoucí k tomu, aby výbor vykonal svou práci.