79/1993 Sb.
Sdělení ministerstva zahraničních věcí o sjednání Smlouvy mezi vládou České a Slovenské Federativní republiky a vládou Lucemburského velkovévodství o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku

79
SDĚLENÍ
ministerstva zahraničních věcí

Ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 18. března 1991 byla v Lucemburku podepsána Smlouva mezi vládou České a Slovenské Federativní Republiky a vládou Lucemburského velkovévodství o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku.
Se Smlouvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění České a Slovenské Federativní Republiky a prezident České a Slovenské Federativní Republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Lucemburku dne 30. prosince 1992.
Smlouva vstoupila v platnost na základě svého článku 29 odst. 2 dnem 30. prosince 1992.
České znění Smlouvy se vyhlašuje současně.


SMLOUVA
mezi vládou České a Slovenské Federativní Republiky a vládou Lucemburského velkovévodství o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku
Vláda České a Slovenské Federativní Republiky a vláda Lucemburského velkovévodství
přejíce si uzavřít smlouvu o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku,
se dohodly takto:
Článek 1
Osoby, na které se smlouva vztahuje
Tato smlouva se vztahuje na osoby, které mají bydliště či sídlo v jednom nebo v obou smluvních státech (rezidenti).
Článek 2
Daně, na které se smlouva vztahuje
1. Tato smlouva se vztahuje na daně z příjmu a z majetku vybírané ve prospěch každého smluvního státu nebo jeho správních útvarů nebo místních orgánů, ať je způsob vybírání jakýkoliv.
2. Za daně z příjmu a z majetku se považují daně vybírané z celkového příjmu a z celkového majetku nebo z části příjmu nebo majetku včetně daní ze zisku ze zcizení movitého nebo nemovitého majetku, daní z celkové částky mezd nebo platů placené podniky a rovněž daně z přírůstku hodnoty.
3. Daně, na které se tato smlouva bude vztahovat, jsou zejména:
a) v Československu:
daně ze zisku;
daň ze mzdy;
daň z příjmů z literární a umělecké činnosti;
daň zemědělská;
daň z příjmu obyvatelstva; a
daň domovní,
(dále nazývané „československá daň“);
b) v Lucembursku:
daň z příjmu fyzických osob;
daň z příjmu právnických osob;
daň z odměn ředitelů společností;
daň z majetku;
daň z místního obchodu,
(dále nazývané „lucemburská daň“).
4. Smlouva se bude také vztahovat na všechny totožné nebo svojí podstatou obdobné daně, které budou ukládány po podpisu této smlouvy vedle existujících daní nebo místo nich. Příslušné úřady smluvních států si budou oznamovat všechny významné změny, které byly provedeny v jejich příslušných daňových zákonech.
Článek 3
Všeobecné definice
1. V této smlouvě, pokud souvislost nevyžaduje odlišný výklad:
a) výraz „Československo“ označuje Českou a Slovenskou Federativní Republiku;
b) výraz „Lucembursko“ označuje Lucemburské velkovévodství;
c) výrazy „jeden smluvní stát“ a „druhý smluvní stát“ označují Československo nebo Lucembursko, jak to vyžaduje souvislost;
d) výraz „osoba“ zahrnuje fyzické osoby, společnosti a všechna jiná sdružení osob;
e) výraz „společnost“ označuje právnické osoby nebo nositele práv považované pro účely zdanění za právnické osoby;
f) výrazy „podnik jednoho smluvního státu“ a „podnik druhého smluvního státu“ označují podle situace podnik provozovaný rezidentem jednoho smluvního státu nebo podnik provozovaný rezidentem druhého smluvního státu;
g) výraz „státní příslušník“ označuje:
i) všechny fyzické osoby, které jsou státními občany některého smluvního státu,
ii) všechny právnické osoby, osobní společnosti nebo sdružení osob, které byly zřízeny podle právního řádu platného v některém smluvním státě;
h) výrazem „mezinárodní doprava“ se rozumí jakákoli doprava uskutečňovaná lodí nebo letadlem, které jsou provozovány podnikem, který má místo skutečného vedení v jednom smluvním státě, pokud loď nebo letadlo nejsou provozovány jen mezi místy ve druhém smluvním státě;
i) výraz „příslušný úřad“ označuje:
i) v případě Československa, ministra financí České a Slovenské Federativní Republiky nebo jeho zmocněného zástupce,
ii) v případě Lucemburska, ministra financí Lucemburského velkovévodství nebo jeho zmocněného zástupce.
2. Každý výraz, který není jinak definován, má pro aplikaci této smlouvy smluvním státem význam, jenž mu náleží podle právních předpisů tohoto státu, které upravují daně, na něž se vztahuje tato smlouva, pokud souvislost nevyžaduje jiný výklad.
Článek 4
Daňový domicil
1. Výraz „rezident jednoho smluvního státu“ označuje ve smyslu této smlouvy každou osobu, která je podle práva tohoto státu podrobena v tomto státě zdanění z důvodu svého bydliště, stálého bytu, místa vedení nebo jakéhokoli jiného podobného kritéria. Tento termín však nezahrnuje žádnou osobu, která je podrobena zdanění v tomto státě pouze z důvodů příjmů ze zdrojů v tomto státě nebo z majetku v něm umístěném.
2. Jestliže fyzická osoba je podle ustanovení odstavce 1 rezidentem v obou smluvních státech, bude tento případ posouzen v souladu s následujícími pravidly:
a) Předpokládá se, že tato osoba je rezidentem v tom smluvním státě, ve kterém má k dispozici stálý byt. Jestliže má k dispozici stálý byt v obou smluvních státech, předpokládá se, že je rezidentem v tom smluvním státě, ke kterému má nejužší osobní a hospodářské vztahy (středisko životních zájmů).
b) Jestliže nemůže být určeno, ve kterém smluvním státě má tato osoba středisko svých životních zájmů nebo jestliže nemá k dispozici stálý byt v žádném smluvním státě, předpokládá se, že je rezidentem v tom smluvním státě, ve kterém se obvykle zdržuje.
c) Jestliže se tato osoba obvykle zdržuje v obou smluvních státech nebo v žádném z nich, předpokládá se, že je rezidentem v tom smluvním státě, jehož je státním příslušníkem.
d) Jestliže je tato osoba státním příslušníkem obou smluvních států nebo žádného z nich, vyřeší příslušné úřady smluvních států otázku vzájemnou dohodou.
3. Jestliže osoba jiná než fyzická je podle ustanovení odstavce 1 rezidentem v obou smluvních státech, předpokládá se, že je rezidentem v tom smluvním státě, ve kterém se nachází místo jejího skutečného vedení.
Článek 5
Stálá provozovna
1. Výraz „stálá provozovna“ označuje ve smyslu této smlouvy trvalé zařízení pro podnikání, ve kterém podnik vykonává zcela nebo zčásti svoji činnost.
2. Výraz stálá provozovna bude zahrnovat obzvláště:
a) místo vedení;
b) závod;
c) kancelář;
d) továrnu;
e) dílnu;
f) důl, lom nebo jiné místo, kde se těží přírodní zdroje;
g) staveniště, stavbu nebo montáž, jestliže trvají déle než 6 měsíců.
3. Výraz „stálá provozovna“ nebude zahrnovat:
a) zařízení, které se využívá pouze k uskladnění, vystavení nebo k dodání zboží patřícího podniku;
b) zásobu zboží patřícího podniku, která se udržuje pouze za účelem uskladnění, vystavení nebo dodání;
c) zásobu zboží patřícího podniku, která se udržuje pouze za účelem zpracování jiným podnikem;
d) trvalé zařízení pro podnikání, které se udržuje pouze za účelem nákupu zboží nebo shromažďování informací pro podnik;
e) trvalé zařízení pro podnikání, které se udržuje pouze za účelem reklamy, poskytování informací, vědeckého výzkumu nebo podobných činností, které mají pro podnik přípravný nebo pomocný charakter.
4. Osoba - jiná než nezávislý zástupce, na kterého se vztahuje odstavec 5 -, která jedná v jednom smluvním státě jménem podniku druhého smluvního státu, se považuje za stálou provozovnu podniku v prvně zmíněném státě, jestliže je v tomto státě vybavena plnou mocí, kterou tam obvykle využívá a která jí dovoluje uzavírat smlouvy jménem podniku, pokud činnost této osoby není omezena na nákup zboží pro podnik.
5. Nepředpokládá se, že podnik jednoho smluvního státu má stálou provozovnu ve druhém smluvním státě jenom proto, že tam vykonává svoji činnost prostřednictvím makléře, generálního komisionáře nebo jiného nezávislého zástupce, pokud tyto osoby jednají v rámci své řádné činnosti.
6. Skutečnost, že společnost, která je rezidentem v jednom smluvním státě, ovládá společnost nebo je ovládána společností, která je rezidentem v druhém smluvním státě nebo která vykonává svoji činnost v tomto druhém státě (ať prostřednictvím stálé provozovny nebo jinak), neučiní sama o sobě z kterékoli této společnosti stálou provozovnu druhé společnosti.
Článek 6
Příjem z nemovitého majetku
1. Příjem z nemovitého majetku včetně příjmu ze zemědělských a lesních podniků může být zdaněn ve smluvním státě, ve kterém je takový majetek umístěn.
2. a) Výraz „nemovitý majetek“ se při dodržení ustanovení pododstavců b) a c) určí ve shodě s právem smluvního státu, v němž je tento majetek umístěn.
b) Výraz „nemovitý majetek“ zahrnuje v každém případě příslušenství nemovitého majetku, živý a mrtvý inventář užívaný v zemědělství a lesnictví, práva pro která platí ustanovení obecného práva vztahující se na pozemky, právo požívání nemovitého majetku a právo na proměnlivé nebo pevné platy za těžení nebo za přivolení k těžení nerostných ložisek, pramenů a jiných přírodních zdrojů.
c) Lodi a letadla se nepovažují za nemovitý majetek.
3. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se použijí na příjem plynoucí z přímého užívání, nájmu nebo jakéhokoliv jiného způsobu užívání nemovitého majetku.
4. Ustanovení odstavců 1 a 3 tohoto článku se vztahují rovněž na příjem z nemovitého majetku podniku a na příjem z nemovitého majetku užívaného k výkonu nezávislého povolání.
Článek 7
Zisky podniků
1. Zisky podniků jednoho smluvního státu budou zdaněny pouze v tomto státě, pokud podnik nevykonává činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna. Jestliže podnik vykonává činnost tímto způsobem, mohou být zisky podniku zdaněny v tomto druhém státě, avšak pouze v takovém rozsahu, v jakém je lze přičítat této stálé provozovně.
2. Jestliže podnik jednoho smluvního státu vykonává činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, přisuzují se v každém smluvním státě této stálé provozovně zisky, které by mohla podle očekávání docílit, kdyby jako samostatný podnik vykonávala stejné nebo obdobné činnosti za stejných nebo obdobných podmínek a byla zcela nezávislá ve styku s podnikem, jehož je stálou provozovnou.
3. Při stanovení zisků stálé provozovny se povoluje odečíst náklady, které byly vynaloženy na činnost této stálé provozovny, včetně nákladů na vedení a všeobecných správních výdajů takto vynaložených, ať vznikly ve státě, ve kterém je stálá provozovna umístěna, či jinde.
4. Jestliže je ve smluvním státě obvyklé stanovit zisky, které mají být připočteny stálé provozovně na základě rozdělení celkových zisků podniku, jeho různým částem, nevylučuje ustanovení odstavce 2, aby tento smluvní stát stanovil zisky, jež mají být zdaněny, tímto obvyklým způsobem. Použitý způsob rozdělení zisků musí být však takový, aby výsledek byl v souladu se zásadami stanovenými v tomto článku.
5. Stálé provozovně se nepřičtou žádné zisky na základě skutečnosti, že pouze nakupovala zboží pro podnik.
6. Zisky, které se mají přičíst stálé provozovně, se pro účely předchozích odstavců stanoví každý rok stejným způsobem, pokud neexistují řádné a dostatečné důvody pro jiný postup.
7. Jestliže zisky zahrnují příjmy, o nichž se pojednává odděleně v jiných článcích této smlouvy, nebudou ustanovení oněch článků dotčena ustanoveními tohoto článku.
Článek 8
Lodní a letecká doprava
1. Zisky z provozování lodí a letadel v mezinárodní dopravě budou zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno sídlo skutečného vedení podniku.
2. Jestliže sídlo skutečného vedení podniku námořní dopravy je na palubě lodi, považuje se toto sídlo za umístěné ve smluvním státě, ve kterém je domovský přístav této lodi, nebo není-li domovský přístav, ve smluvním státě, v němž je provozovatel lodi rezidentem.
3. Ustanovení odstavce 1 platí také pro zisky plynoucí z účasti na poolu, společném provozu nebo mezinárodní provozní organizaci.
Článek 9
Sdružené podniky
1. Jestliže
a) se podnik jednoho smluvního státu podílí přímo nebo nepřímo na řízení, kontrole nebo jmění podniku druhého smluvního státu, nebo
b) tytéž osoby se přímo nebo nepřímo podílejí na řízení, kontrole nebo majetku podniku jednoho smluvního státu i podniku druhého smluvního státu, a jestliže v těchto případech jsou oba podniky ve svých obchodních nebo finančních vztazích vázány podmínkami, které dohodly nebo jim byly uloženy a které se liší od podmínek, jež by byly sjednány mezi podniky nezávislými, mohou být do zisků tohoto podniku včleněny a následkem toho zdaněny zisky, které bez těchto podmínek by byly docíleny jedním z podniků, které však vzhledem k těmto podmínkám docíleny být nemohly.
2. Jestliže jeden smluvní stát zahrne do zisků podniku tohoto státu - a následně zdaní - zisky, které podniku druhého smluvního státu byly zdaněny v tomto druhém státě a zisky takto zahrnuté jsou zisky, které by byly docíleny podnikem prvně zmíněného státu, kdyby podmínky sjednané mezi oběma podniky byly takové, jaké by byly sjednány mezi nezávislými podniky, upraví druhý stát přiměřeně částku daně jím uložené z těchto zisků. Při stanovení této úpravy se vezme náležitý zřetel na jiná ustanovení této smlouvy, a bude-li to nutné, příslušné úřady smluvních států se za tím účelem vzájemně poradí.
Článek 10
Dividendy
1. Dividendy vyplácené společností, která je rezidentem v jednom smluvním státě, osobě, jenž je rezidentem v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
2. Tyto dividendy však mohou být zdaněny ve smluvním státě, v němž je společnost, která je vyplácí, rezidentem, a to podle právních předpisů tohoto státu, avšak jestliže příjemce je skutečným vlastníkem dividend, daň takto stanovená nepřesáhne:
a) 5 % hrubé částky dividend, jestliže skutečným vlastníkem je společnost, která vlastní přímo nejméně 25 % podílů majetku společnosti vyplácející dividendy;
b) 15 % hrubé částky dividend ve všech ostatních případech.
Ustanovení tohoto odstavce se nedotýká zdanění zisků společnosti, které slouží k výplatě dividend.
3. Výraz „dividendy“, použitý v tomto článku, označuje příjmy z akcií, z požitkových listů nebo požitkových práv, kuksů, zakladatelských podílů nebo jiných práv, s výjimkou pohledávek, s podílem na zisku a příjmy z jiných podílů na společnosti, s nimiž se podle práva státu, v němž je společnost, která dividendy vyplácí, rezidentem, nakládá stejně jako s příjmy z akcií.
4. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužije, jestliže skutečný vlastník dividend, který je rezidentem v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě, v němž je rezidentem společnost vyplácející dividendy, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo vykonává v tomto druhém státě nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné, a jestliže účast, pro kterou se dividendy vyplácejí, se skutečně váže k této stálé provozovně nebo k této stálé základně. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 nebo článku 14 podle případu.
5. Jestliže společnost, která je rezidentem v jednom smluvním státě, dosahuje zisky nebo příjmy z druhého smluvního státu, nemůže tento druhý stát zdanit dividendy vyplácené společností, ledaže tyto dividendy jsou vypláceny osobě, jež je rezidentem v tomto druhém státě, nebo že účast, pro kterou se dividendy vyplácejí, skutečně patří ke stálé provozovně nebo ke stálé základně, které jsou umístěny v tomto druhém státě, ani podrobit nerozdělené zisky společnosti dani z nerozdělených zisků, i když vyplácené dividendy nebo nerozdělené zisky pozůstávají zcela nebo zčásti ze zisků nebo z příjmů majících zdroj v tomto druhém státě.
Článek 11
Úroky
1. Úroky mající zdroj v jednom smluvním státě a vyplácené osobě, která je rezidentem v druhém smluvním státě, budou zdaněny pouze v tomto druhém státě.
2. Výraz „úroky“ použitý v tomto článku označuje příjmy z pohledávek jakéhokoliv druhu, zajištěných i nezajištěných zástavním právem na nemovitosti nebo doložkou o účasti na zisku dlužníka a obzvláště příjmy z vládních cenných papírů a příjem z obligací a dluhopisů včetně prémií a výher spojených s obligacemi nebo dluhopisy.
3. Ustanovení odstavce 1 se nepoužije, jestliže skutečný vlastník úroků, který je rezidentem v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě, v němž mají úroky zdroj, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo vykonává v tomto druhém státě nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné, a jestliže pohledávka, ze které jsou úroky placeny, se skutečně váže k této stálé provozovně nebo k této stálé základně. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 nebo článku 14 podle případu.
4. Jestliže částka úroků, posuzováno se zřetelem k pohledávce, ze které jsou placeny, přesahuje v důsledku zvláštních vztahů existujících mezi plátcem a skutečným vlastníkem úroků nebo které jeden i druhý udržují s třetí osobou částku, kterou by byl smluvil plátce se skutečným vlastníkem, kdyby nebylo takových vztahů, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto naposledy zmíněnou částku. Částka platů, která ji přesahuje, může být v tomto případě zdaněna podle práva každého smluvního státu a s přihlédnutím k ostatním ustanovením této smlouvy.
Článek 12
Licenční poplatky
1. Licenční poplatky mající zdroj v jednom smluvním státě a placené osobě, která je rezidentem v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
2. Licenční poplatky uvedené v pododstavci a) odstavce 3 mohou být však zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je jejich zdroj, a to podle práva tohoto státu, avšak daň takto stanovená nepřesáhne 10 % hrubé částky licenčních poplatků.
3. Výraz „licenční poplatky“ použitý v tomto článku označuje platy jakéhokoliv druhu placené za užití nebo za právo na užití
a) patentu, ochranné známky, vzoru nebo modelu, plánu, tajného vzorce nebo výrobního postupu nebo jakéhokoliv průmyslového, obchodního nebo vědeckého zařízení nebo za informace, týkající se průmyslových, obchodních nebo vědeckých zkušeností,
b) autorského práva k dílu literárnímu, uměleckému nebo vědeckému, včetně kinematografických filmů a filmů nebo záznamů pro televizní a rozhlasové vysílání.
4. Ustanovení odstavců 2 a 3 se nepoužijí, jestliže skutečný vlastník licenčních poplatků, který je rezidentem v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě, ve kterém mají licenční poplatky zdroj, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo vykonává v tomto druhém státě nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné, a jestliže právo nebo majetek, které dávají vznik licenčním poplatkům, jsou s takovouto stálou provozovnou nebo stálou základnou skutečně spojeny. V tomto případě se použijí ustanovení článku 7 nebo článku 14 podle případu.
5. Předpokládá se, že licenční poplatky mají zdroj v jednom smluvním státě, jestliže plátcem je tento smluvní stát sám, jeho správní útvar, místní orgán nebo rezident tohoto smluvního státu. Jestliže však osoba, která platí licenční poplatky a je nebo není rezidentem v některém smluvním státě, má v jednom smluvním státě stálou provozovnu nebo stálou základnu, ve spojení s níž vznikla povinnost, na jejímž základě se licenční poplatky platí, a která nese ke své tíži tyto licenční poplatky, předpokládá se, že takovéto licenční poplatky mají zdroj v tom státě, ve kterém je stálá provozovna nebo stálá základna umístěna.
6. Jestliže částka licenčních poplatků, posuzováno se zřetelem k plnění, za které jsou placeny, přesahuje v důsledku zvláštních vztahů existujících mezi plátcem a skutečným vlastníkem nebo které jeden i druhý udržují s třetí osobou částku, kterou by byl smluvil dlužník se skutečným vlastníkem, kdyby nebylo takových vztahů, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto naposledy zmíněnou částku. Částka platů, která ji přesahuje, bude v takovém případě zdaněna podle právních předpisů každého smluvního státu a s přihlédnutím k ostatním ustanovením této smlouvy.
Článek 13
Zisky z majetku
1. Zisky ze zcizení nemovitého majetku, který je definován v odstavci 2 článku 6, mohou být zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je tento majetek umístěn.
2. Zisky ze zcizení movitého majetku, který je částí aktiv stálé provozovny, kterou má podnik jednoho smluvního státu v druhém smluvním státě, nebo movitého majetku, který patří ke stálé základně, kterou rezident jednoho smluvního státu má v druhém smluvním státě k výkonu nezávislého povolání, včetně takových zisků docílených ze zcizení takové stálé provozovny (samotné nebo spolu s celým podnikem) nebo takové stálé základny, mohou být zdaněny v tomto druhém státě. Avšak zisky ze zcizení majetku, uvedeného v odstavci 3 článku 22, budou zdaněny pouze ve smluvním státě, ve kterém je takovýto movitý majetek zdanitelný v souladu s uvedeným článkem.
3. Zisky ze zcizení jiného majetku, než který je uveden v odstavcích 1 a 2 budou zdaněny jen ve smluvním státě, v němž je zcizitel rezidentem.
Článek 14
Nezávislá povolání
1. Příjmy, které rezident jednoho smluvního státu pobírá ze svobodného povolání nebo jiných nezávislých činností podobné povahy, budou zdaněny jen v tomto státě, pokud příjemce nemá pravidelně k dispozici v druhém smluvním státě stálou základnu k výkonu svých činností. Jestliže příjemce má takovou stálou základnu, jeho příjmy mohou být zdaněny v druhém smluvním státě, ale jen taková jejich část, kterou lze přičíst této stálé základně.
2. Výraz „svobodné povolání“ zahrnuje obzvláště nezávislé činnosti vědecké, literární, umělecké, vychovatelské nebo učitelské, jakož i samostatné činnosti lékařů, právníků, inženýrů, architektů, dentistů a účetních znalců.
Článek 15
Zaměstnání
1. Platy, mzdy a jiné podobné odměny, které rezident jednoho smluvního státu pobírá z důvodu placeného zaměstnání, mohou být s výhradou ustanovení článků 16, 18 a 19 zdaněny jen v tomto smluvním státě, pokud zaměstnání není vykonáváno v druhém smluvním státě. Je-li tam zaměstnání vykonáváno, mohou být odměny přijaté za ně zdaněny v tomto druhém státě.
2. Odměny, které rezident jednoho smluvního státu pobírá z důvodu placeného zaměstnání vykonávaného v druhém smluvním státě, mohou být bez ohledu na ustanovení odstavce 1 zdaněny jen v prvně zmíněném státě, jestliže:
a) příjemce se zdržuje v druhém smluvním státě po jedno nebo více období, která nepřesáhnou v úhrnu 183 dny v příslušném kalendářním roce; a
b) odměny jsou vypláceny zaměstnavatelem nebo jménem zaměstnavatele, který není rezidentem v druhém státě; a
c) odměny nejdou k tíži stálé provozovně nebo stálé základně, kterou má zaměstnavatel v druhém státě.
3. Nehledě na předchozí ustanovení tohoto článku, mohou být odměny pobírané z důvodu zaměstnání vykonávaného na palubě lodi nebo letadla v mezinárodní dopravě zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je umístěno sídlo skutečného vedení podniku.
Článek 16
Tantiémy
Tantiémy a podobné odměny, které rezident jednoho smluvního státu pobírá jako člen správní rady společnosti nebo jiného podobného orgánu společnosti, která je rezidentem v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
Článek 17
Umělci a sportovci
1. Příjmy, které pobírají rezidenti jednoho smluvního státu, jakožto na veřejnosti vystupující umělci, jako divadelní, filmoví, rozhlasoví nebo televizní umělci a hudebníci nebo jako sportovci, ze své činnosti vykonávané osobně v druhém smluvním státě, mohou být bez ohledu na ustanovení článků 14 a 15 zdaněny v tomto druhém státě.
2. Jestliže příjmy z činnosti, kterou osobně vykonává sportovec nebo umělec, neplynou tomuto umělci nebo sportovci samému, nýbrž jiné osobě, mohou být tyto příjmy bez ohledu na ustanovení článků 7, 14 a 15 zdaněny ve smluvním státě, ve kterém umělec nebo sportovec vykonává svoji činnost.
3. Bez ohledu na ustanovení odstavců 1 a 2 příjem plynoucí z činností uvedených v odstavci 1 vykonávaných v rámci kulturní výměny mezi smluvními státy bude vyjmut ze zdanění ve smluvním státě, v němž jsou tyto činnosti vykonávány.
Článek 18
Veřejné funkce
1. Odměny, včetně penzí, vyplácené jedním smluvním státem nebo jeho správním útvarem nebo místním orgánem fyzické osobě za služby prokázané tomuto státu nebo jeho správnímu útvaru nebo místnímu orgánu při výkonu veřejných funkcí mohou být zdaněny pouze v tomto státě.
2. Ustanovení článků 15, 16 a 19 se však použijí na odměny nebo penze za služby prokázané v souvislosti s jakoukoli podnikatelskou činností prováděnou smluvním státem nebo jeho správním útvarem nebo místním orgánem.
Článek 19
Penze
S výhradou ustanovení odstavce 1 článku 18 penze a jiné obdobné odměny vyplácené rezidentu jednoho smluvního státu v souvislosti s předchozím zaměstnáním budou zdaňovány jen v tomto státě.
Článek 20
Studenti, profesoři a výzkumní pracovníci
1. Platy, které student nebo učeň, který je přítomen v jednom smluvním státě pouze za účelem výuky nebo výcviku a který je nebo byl bezprostředně před příjezdem do tohoto státu rezidentem v druhém smluvním státě, dostává na úhradu nákladů výživy, studia nebo výcviku, nebudou zdaněny v prvně zmíněném smluvním státě za předpokladu, že takovéto platy jsou mu vypláceny ze zdrojů mimo tento stát.
2. Student univerzity nebo jiné instituce pro vyšší vzdělávání jednoho smluvního státu nebo učeň, který je přítomen v druhém smluvním státě po dobu nebo více období nepřesahující 183 dny v příslušném kalendářním roce a který je nebo byl bezprostředně před příjezdem rezidentem prvně zmíněného státu, nebude podléhat zdanění, pokud jde o jeho odměny za služby vykonávané v tomto druhém státě za předpokladu, že služby jsou vykonávány v souvislosti s jeho studiem nebo praxí a odměny jsou tvořeny výdělky nutnými k úhradě nákladů jeho výživy.
3. Odměny, které rezident jednoho smluvního státu obdrží za výzkum nebo výuku na univerzitě, výzkumném ústavu nebo jiném podobném zařízení pro vyšší vzdělávání určeném vládou, po dobu dočasného pobytu nepřesahující dva roky ve druhém smluvním státě, nebudou zdaňovány v tomto smluvním státě.
Článek 21
Jiné příjmy
1. Příjmy osoby, která je rezidentem v jednom smluvním státě, které nejsou výslovně zmíněny v předchozích článcích této smlouvy, budou zdaněny pouze v tomto státě.
2. Ustanovení odstavce 1 se nepoužije na příjmy jiné než příjmy z nemovitého majetku ve smyslu článku 6 odstavec 2, jestliže příjemce takových příjmů, který je rezidentem v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné, a právo nebo majetek, pro které se příjmy platí, skutečně patří k této stálé provozovně nebo stálé základně. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 nebo článku 14 podle případu.
Článek 22
Majetek
1. Nemovitý majetek, tak jak je uveden v odstavci 2 článku 6, může být zdaněn ve smluvním státě, ve kterém je nemovitost umístěna.
2. Movitý majetek, který je částí provozního majetku stálé provozovny podniku, nebo movitý majetek příslušející ke stálé základně používané k výkonu nezávislého povolání, může být zdaněn ve smluvním státě, ve kterém je stálá provozovna nebo stálá základna umístěna.
3. Lodě a letadla provozované v mezinárodní dopravě a movitý majetek, sloužící k provozování takových lodí a letadel, podléhají zdanění pouze v tom smluvním státě, ve kterém je umístěno sídlo skutečného vedení podniku.
4. Všechny ostatní části majetku rezidenta jednoho smluvního státu budou zdaněny pouze v tomto státě.
Článek 23
Vyloučení dvojího zdanění
1. V Československu bude dvojí zdanění vyloučeno následujícím způsobem:
a) Jestliže osoba, která je rezidentem v Československu, pobírá příjmy nebo vlastní majetek, které mohou být podle ustanovení této smlouvy zdaněny v Lucembursku, vyjme Československo s výhradou ustanovení pododstavce b) tohoto odstavce, takovéto příjmy nebo majetek ze zdanění, může však při výpočtu částky daně z ostatních příjmů a majetku této osoby použít sazbu daně, která by byla použita, kdyby takto vyjmuté příjmy nebo majetek nebyly ze zdanění vyjmuty.
b) Československo může při ukládání daní osobám, které jsou rezidenty v Československu, zahrnout do základu daní, z něhož se tyto daně uloží, příjmy, které mohou být podle ustanovení článků 10, 12, 16 a 17 této smlouvy zdaněny také v Lucembursku, ale povolí snížit částku daně vypočtené z tohoto základu o částku rovnající se dani zaplacené v Lucembursku. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřesáhne takovou část československé daně vypočtené před jejím snížením, která připadá na příjmy, které v souladu s ustanoveními článků 10, 12, 16 a 17 této smlouvy mohou být zdaněny v Lucembursku.
2. V Lucembursku bude dvojí zdanění vyloučeno následujícím způsobem:
a) Jestliže osoba, která je rezidentem v Lucembursku, pobírá příjmy nebo vlastní majetek, které mohou být podle ustanovení této smlouvy zdaněny v Československu, vyjme Lucembursko s výhradou ustanovení uvedeného v pododstavcích b) a c) tohoto odstavce takovéto příjmy nebo majetek ze zdanění, může však při výpočtu částky daně z ostatních příjmů nebo majetku této osoby použít stejnou sazbu daně, která by se použila, kdyby vyjmuté příjmy nebo majetek nebyly ze zdanění vyjmuty.
b) Jestliže osoba, která je rezidentem v Lucembursku, pobírá příjmy, které v souladu s ustanovením článků 10 a 12 mohou být zdaněny v Československu, Lucembursko povolí odečíst z daně z příjmu takovéto osoby částku odpovídající dani zaplacené v Československu. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřesáhne takovou část daně vypočtené před jejím snížením, která připadá na příjmy mající zdroj v Československu.
c) Jestliže společnost, která je rezidentem v Lucembursku, pobírá dividendy ze zdrojů v Československu, Lucembursko vyjme takovéto dividendy ze zdanění za předpokladu, že společnost, která je rezidentem v Lucembursku, vlastní od počátku účetního roku přímo alespoň 25 % jmění společnosti vyplácející dividendy. Výše uvedené podíly na československé společnosti jsou za stejných podmínek vyjmuty z lucemburské daně z majetku.
Článek 24
Zákaz diskriminace
1. Státní příslušníci jednoho smluvního státu nebudou podrobeni v druhém smluvním státě žádnému zdanění nebo povinnostem s ním spojeným, které jsou jiné nebo tíživější než zdanění a s ním spojené povinnosti, kterým jsou nebo budou moci být podrobeni státní příslušníci tohoto druhého státu, kteří se nacházejí ve stejné situaci.
2. Zdanění stálé provozovny, kterou podnik jednoho smluvního státu má v druhém smluvním státě, nebude v tomto druhém státě nepříznivější než zdanění podniků tohoto druhého státu, které vykonávají tutéž činnost. Toto ustanovení nebude vykládáno jako závazek jednoho smluvního státu, aby přiznal rezidentům druhého smluvního státu osobní úlevy, srážky a snížení daně z důvodů osobního stavu nebo rodinných závazků, které přiznává svým rezidentům.
3. Podniky jednoho smluvního státu, jejichž jmění je zcela nebo zčásti, přímo nebo nepřímo vlastněno nebo kontrolováno osobou nebo více osobami, které jsou rezidenty v druhém smluvním státě, nebudou podrobeny v prvně zmíněném státě žádnému zdanění nebo povinnostem s ním spojeným, které jsou jiné nebo tíživější než zdanění a s ním spojené povinnosti, kterým jsou nebo mohou být podrobeny jiné podobné podniky prvně zmíněného státu.
4. Výraz „zdanění“ uvedený v tomto článku označuje daně jakéhokoliv druhu a pojmenování.
Článek 25
Řešení případů dohodou
1. Jestliže se rezident jednoho smluvního státu domnívá, že opatření jednoho nebo obou smluvních států vedou nebo povedou u něj ke zdanění, které není v souladu s touto smlouvou, může nezávisle na opravných prostředcích, které poskytuje vnitrostátní právo těchto států, předložit svůj případ příslušnému úřadu smluvního státu, jehož je rezidentem. Případ musí být předložen během 3 let poté, kdy bylo poprve oznámeno opatření vedoucí ke zdanění, které není v souladu s touto smlouvou.
2. Jestliže bude příslušný úřad považovat námitku za oprávněnou a nebude-li sám schopen najít uspokojivé řešení, bude se snažit, aby případ vyřešil v dohodě s příslušným úřadem druhého smluvního státu tak, aby se vyloučilo zdanění, které není ve shodě se smlouvou. Dosažená dohoda bude provedena bez ohledu na lhůty podle vnitrostátních předpisů smluvních států.
3. Příslušné úřady smluvních států se vynasnaží vyřešit ve vzájemné dohodě jakékoli obtíže nebo pochybnosti vzniklé při výkladu nebo uplatňování smlouvy. Mohou rovněž konzultovat za účelem zamezení dvojího zdanění v případech neupravených ve smlouvě.
4. Příslušné úřady smluvních států mohou vejít v přímý styk za účelem dosažení dohody ve smyslu předchozích odstavců. Jestliže se ústní výměna názorů jeví pro dosažení dohody účelnou, může se taková výměna názorů konat v komisi složené ze zástupců příslušných úřadů smluvních států.
Článek 26
Výměna informací
1. Příslušné úřady smluvních států si budou vyměňovat informace nutné pro aplikaci ustanovení této smlouvy a vnitrostátních předpisů smluvních států, které se vztahují na daně, jež jsou předmětem smlouvy, pokud zdanění, které upravují, je v souladu se smlouvou. Veškeré informace takto vyměněné budou udržovány v tajnosti a nebudou sděleny žádným osobám nebo úřadům včetně soudů jiným než těm, které se zabývají vyměřováním, vybíráním, vymáháním nebo trestním stíháním ve věci daní, které jsou předmětem této smlouvy.
2. Ustanovení odstavce 1 nebudou v žádném případě vykládána tak, že ukládají některému smluvnímu státu povinnost:
a) provést správní opatření, která by porušovala právní předpisy nebo správní praxi tohoto nebo druhého státu;
b) sdělit údaje, které by nemohly být získány na základě právních předpisů nebo v normálním správním řízení tohoto nebo druhého státu;
c) sdělit informace, které by odhalily obchodní, průmyslové, hospodářské nebo profesní tajemství nebo obchodní postup nebo informace, jejichž sdělení by bylo v rozporu s veřejným pořádkem.
Článek 27
Diplomaté a konzulární úředníci
Žádná ustanovení této smlouvy se nedotýkají daňových výsad, které přísluší diplomatům a konzulárním úředníkům podle obecných pravidel mezinárodního práva nebo podle ustanovení zvláštních dohod.
Článek 28
Vyloučení určitých společností
Tato smlouva se nebude vztahovat na holdingové společnosti ve smyslu zvláštních lucemburských zákonů, v současné době podle Zákona z 31. července 1929 a Výnosu ze 17. prosince 1938, ani na společnosti podléhající v Lucembursku obdobným daňovým předpisům. Smlouva se nebude rovněž vztahovat na příjmy plynoucí československému rezidentu z takových společností, ani na podíly nebo jiná práva těchto osob z takových společností.
Článek 29
Vstup v platnost
1. Tato smlouva bude ratifikována a ratifikační listiny budou vyměněny v Lucemburku co nejdříve.
2. Smlouva vstoupí v platnost dnem výměny ratifikačních listin a její ustanovení se budou uplatňovat:
a) pokud jde o daně vybírané u zdroje na částky plynoucí od 1. ledna nebo později kalendářního roku následujícího po roce, v němž smlouva vstoupí v platnost;
b) pokud jde o jiné daně z příjmu a daně z majetku na daně ukládané za každý daňový rok počínající 1. ledna nebo později kalendářního roku následujícího po roce, v němž smlouva vstoupí v platnost.
Článek 30
Výpověď
Tato smlouva zůstane v platnosti, dokud nebude vypovězena některým smluvním státem. Každý smluvní stát může smlouvu vypovědět diplomatickou cestou oznámením nejméně šest měsíců před koncem každého kalendářního roku začínajícího po uplynutí pěti let od data vstupu v platnost této smlouvy. V tomto případě se smlouva přestane uplatňovat:
a) pokud jde o daně vybírané srážkou u zdroje na částky pobírané k 1. lednu nebo později v kalendářním roce následujícím po roce, v němž byla dána výpověď;
b) pokud jde o ostatní daně z příjmu a daně z majetku na daně ukládané za každý daňový rok počínající 1. ledna nebo později kalendářního roku následujícího po roce, v němž byla dána výpověď.
Na důkaz toho podepsaní, k tomu řádně zmocnění, podepsali tuto smlouvu.
Dáno v Lucemburku dne 18. března 1991, ve dvojím vyhotovení v jazyce českém a francouzském, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Za vládu České a Slovenské Federativní Republiky:
Jozef Bakšay v. r.
Za vládu Lucemburského velkovévodství:
Georges Wohlfart v. r.