70/1926 Sb.
Smlouva mezi republikou Československou a Spojeným Královstvím Velké Britanie a Irska o právní pomoci ve věcech občanských.

70.
Smlouva
mezi republikou Československou a Spojeným Královstvím Velké Britanie a Irska o právní pomoci ve věcech občanských.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ
A
SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ VELKÉ BRITANIE A IRSKA
BYLA SJEDNÁNA TATO SMLOUVA:

President Československé republiky a Jeho Veličenstvo král Spojeného Království Velké Britanie a Irska a britských Dominií zámořských, císař Indický, přejíce si usnadniti ve svých dotyčných územích výkony řízení ve věcech civilních a obchodních, jakož i ve věcech nesporných, které se vedou před soudy (úřady) druhého státu, rozhodli se, že uzavrou smlouvu k tomu účelu a jmenovali souhlasně svými zástupci:
President Československé republiky:
Dra Emila Spiru,
odborového přednostu v ministerstvu spravedlnosti;
Jeho Veličenstvo král Spojeného Království Velké Britanie a Irska a britských Dominií zámořských, císař Indický:
Sir William-a George Tyrrell-a,
K. C. M. G., K. C. V. O., C. B., zástupce státního podtajemníka pro věci zahraniční;
již předloživše si navzájem své plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě, shodli se na těchto článcích:
I. Úvod.
Článek 1.
Tato smlouva upravuje pouze záležitosti občanské, obchodní a nesporné, včetně řízení poručenského, opatrovnického a pozůstalostního, pokud se vedou před soudy (úřady) smluvních stran.
II. O doručování soudních a mimosoudních spisů.
Článek 2.
Mají-li býti doručeny soudní nebo mimosoudní spisy, zřízené na území jednoho ze smluvních států, na území druhého státu, mohou býti předány, komu jsou určeny, podle volby súčastněné strany některým ze způsobů uvedených v čl. 3, 5 a 6.
Článek 3.
(1) Žádost o doručení soudem (úřadem) druhého státu je říditi:
v republice Československé britským konsulem na ministerstvo spravedlnosti republiky Československé v Praze,
v Anglii československým konsulem v Londýně na předsedu Nejvyššího soudu v Anglii.
(2) Žádost, jež má obsahovati označení soudu (úřadu), jemuž je žádost určena, pokud je znám, jakož i soudu (úřadu), od něhož doručovaný spis pochází, jména a postavení stran, adresu příjemcovu a povahu doručovaného spisu, jest sepsati v řeči státní (officielní) dožádaného státu. Dožádaný soud (úřad) zašle konsulárnímu úřadu výkaz o provedeném doručení nebo mu oznámí důvody, které doručení byly na překážku.
Není-li soud (úřad), jemuž spis byl předán, příslušným, postoupí jej z úřední povinnosti příslušnému soudu (úřadu) vlastního státu.
(3) Doručení provede příslušný soud (úřad) dožádaného státu. Tento soud (úřad) může se mimo případy uvedené v odst. (4) tohoto článku obmeziti na to, že předá doručovaný spis osobě, které jest určen, je-li ochotna jej přijmouti.
(4) Je-li spis, jenž má býti doručen, sepsán v řeči státní (officielní) dožádaného státu, nebo opatřen překladem v této řeči, doručí jej dožádaný soud (úřad), bylo-li o to výslovně žádáno, způsobem, který je předepsán zákony platnými v jeho sídle pro doručování spisů stejného druhu, nebo ve formě zvláštní, nepříčí-li se ta těmže zákonným předpisům. Kde o to výslovně žádáno nebylo, pokusí se dožádaný soud (úřad) doručiti spis způsobem zmíněným v odst. (3).
Správnost překladu zmíněného v předchozím odstavci jest ověřiti diplomatickým nebo konsulárním zástupcem dožadujícího státu neb úředním či přísežným tlumočníkem jednoho z obou států.
(5) Doručení lze odepříti jen tehdy, pokládá-li stát, na jehož území má býti provedeno, že by bylo s to ohroziti jeho svrchovanost nebo bezpečí.
(6) Průkaz o doručení bude podán vysvědčením soudu (úřadu) dožádaného státu, kterým bude zjištěno, že spis byl doručen a kdy a jakým způsobem se tak stalo.
Doručovaný spis třeba dodati dvojmo a průkaz o provedeném doručení jest napsati na jedno z obou vyhotovení anebo jej k němu připojiti.
Článek 4.
Za doručení podle článku 3. nebudou smluvní státy vzájemně požadovati poplatky jakéhokoli druhu.
Nicméně nahradí dožadující stát dožadovanému státu všechny výlohy, jež podle zákonů platných v místě doručení třeba zapraviti osobám, jimž přísluší doručení, nebo ony, jež vzešly provedením doručení ve formě zvláštní. Tyto výlohy budou vyměřeny podle sazby platné pro příslušníky dožádaného státu. Dožádaný soud (úřad) předá průkaz o doručení, o němž je řeč v článku 3, odst. (6),konsulárnímu úřadu, který o doručení žádal, a připojí výzvu pro dožadující soud (úřad), aby mu nahradil tyto výlohy.
Článek 5.
I bez součinnosti soudů (úřadů) státu, na jehož území spis má býti doručen, může tento býti předán do rukou osoby, které jest určen, nehledíc k její státní příslušnosti:
a) diplomatickými nebo konsulárními zástupci dožadujícího státu, nebo
b) pokud se to nepříčí zákonodárství dožadujícího státu, advokátem (solicitorem) nebo notářem druhého státu, který bude k tomu ustanoven soudy (úřady) státu dožadujícího nebo stranou, k jejíž žádosti byl spis vydán, ať již všeobecně, ať pro jednotlivý případ.
Aby mohl spis býti předán podle tohoto článku, musí býti sepsán v řeči státní (officielní) toho státu, na jehož území doručení má býti provedeno, nebo býti opatřen překladem v této řeči, leč by příjemce byl příslušníkem státu dožadujícího.
Článek 6.
Doručiti bude lze také poštou tam, kde to připouštějí zákony státu, ve kterém spis doručovaný byl vydán.
III. O provádění důkazů.
Článek 7.
Kdykoli soud (úřad) jednoho ze smluvních států nařídí, aby byl proveden důkaz na území druhého státu, lze důkaz provésti některým ze způsobů uvedených v článcích 8, 10 a 11.
Článek 8.
(1) Soud (úřad) jedné strany smluvní může, podle zákonných předpisů pro něj platných, obrátiti se na příslušný soud (úřad) druhé strany smluvní se žádostí, aby v oboru vlastní příslušnosti důkaz provedl.
(2) Dožádání jest sepsati v řeči státní (officielní) dožádaného státu nebo opatřiti je překladem v této řeči, jehož správnost bude ověřena diplomatickým nebo konsulárním zástupcem dožadujícího státu, nebo úředním či přísežným tlumočníkem jednoho z obou států. Není-li opatřeno takovým překladem, může tento, bylo-li o to požádáno, býti pořízen státem dožádaným.
(3) Dožádání o právní pomoc bude předáváno:
v republice Československé britským konsulem ministerstvu spravedlnosti republiky Československé v Praze,
v Anglii československým konsulem v Londýně předsedovi Nejvyššího soudu v Anglii.
(4) Soud (úřad), na který bude řízeno dožádání o provedení důkazu, jest povinen vyhověti mu a použíti při tom, bude-li třeba, týchž donucovacích prostředků, jako kdyby vykonal dožádání soudů (úřadů) vlastního státu.
(5) Konsulární úřad dožadujícího státu budiž, přeje-li si toho, zpraven o době a místě, kdy a kde bude žádaný výkon proveden, tak aby súčastněné strany mohly býti při tom přítomny.
(6) Výkon žádané právní pomoci lze odmítnouti pouze:
a) není-li prokázána autentičnost dožádání o právní pomoc;
b) nenáleží-li žádaný výkon ve státě dožádaném k pravomoci soudů (úřadů);
c) pokládá-li dožádaný stát za to, že by výkon dožádání o právní pomoc ohrozil jeho svrchovanost nebo bezpečí.
(7) Není-li dožádaný soud (úřad) příslušným, postoupí z úřední povinnosti dožádání o právní pomoc příslušnému soudu (úřadu) vlastního státu.
(8) Kdykoli nebude dožádaným soudem (úřadem) vyhověno žádosti o právní pomoc, oznámí to tento ihned konsulárnímu úřadu dožadujícího státu a uvede důvody, pro které výkon dožádání byl odmítnut nebo pro které nebylo lze jej provésti, nebo označí soud (úřad), jemuž bylo dožádání postoupeno.
(9) Soud (úřad), prováděje žádanou právní pomoc, zachová, pokud jde o formu řízení, zákony vlastního státu.
Nicméně bude vyhověti žádosti dožadujícího soudu (úřadu), aby byla zachována zvláštní forma řízení, ačli takováto zvláštní forma neodporuje zákonům státu dožádaného.
Článek 9.
Za výkon žádané právní pomoci nebudou soudy (úřady) požadovati na soudech (úřadech) druhého státu nijakých poplatků.
Nicméně nahradí dožadující stát státu dožádanému: výlohy a výdaje, jež třeba zaplatiti svědkům, znalcům, tlumočníkům nebo překladatelům, dále výlohy spojené s předvedením svědků, kteří se nedostavili dobrovolně, výlohy spojené s provedením důkazů ve zvláštní formě podle článku 8, odst. (9), jakož i ony, jež třeba platiti osobě, která bude ustanovena dožádaným soudem (úřadem), aby důkaz provedla, připouští-li tak místní zákony.
Dožádaný soud (úřad) požádá o náhradu těchto výloh soud (úřad), který o právní pomoc žádal, ve spisu, jímž předá zakročivšímu konsulu doklady o provedené žádosti za právní pomoc. Výlohy budou vyměřeny podle sazby platné pro příslušníky dožádaného státu.
Článek 10.
(1) Je dále přípustno, aby bez účasti soudů (úřadů) státu, v němž důkaz má býti proveden, stalo se tak konsulárním zástupcem státu dožadujícího.
(2) Zástupce státu uvedený v odstavci (1) je oprávněn obeslati strany nebo jiné osoby k svědeckému či znaleckému výslechu a vyzvati je ku předložení listiny nebo ku podání dokladů, a vzíti strany, svědky nebo znalce do přísahy, nemůže však použíti nijakých donucovacích prostředků.
(3) Obsílky vydané podle odst. (2) jest sepsati v řeči státní (officielní) státu, kde důkaz má býti proveden, nebo opatřiti je překladem v této řeči, leč by obeslaný byl příslušníkem státu dožadujícího.
(4) Důkaz může býti proveden ve formě předepsané zákony státu, kde ho má býti užito, a stranám přísluší právo dáti se při tom zastupovati advokáty (barristry, solicitory) z tohoto státu.
Článek 11.
(1) Je rovněž přípustno požádati příslušný soud (úřad) dožádaného státu, aby sám dal provésti důkaz konsulárním zástupcem dožadujícího státu.
(2) V takovém případě učiní dožádaný soud (úřad) nutná opatření, aby zajistil, aby strany, svědkové nebo znalci se dostavili a aby byly předloženy listiny či doklady, a použije, bude-li toho třeba, též donucovacích prostředků, k nimž jest oprávněn.
(3) Konsulární zástupce uvedený v odstavci (1) může vzíti strany, svědky či znalce do přísahy, jsou-li ochotni složiti ji.
(4) Ustanovení článku 10, odst. (4), platí rovněž pro případ, kdy důkazy budou prováděny dle tohoto článku.
Článek 12.
Okolnost, že nebylo lze provésti důkaz způsobem uvedeným v článku 10, protože strana, svědek nebo znalec odepřeli dostaviti se, vypovídati nebo vydati svědectví nebo předložiti listiny nebo doklady, není na překážku, aby bylo znovu požádáno o právní pomoc podle článku 8 nebo 11.
IV. Všeobecná ustanovení.
Článek 13.
Veškeré obtíže, které by mohly vzejíti hledíc ku provádění této smlouvy, budou urovnány v cestě diplomatické.
Článek 14.
(1) Tato smlouva, jejíž československé a anglické znění jsou stejně autentická, nabude účinnosti tři měsíce po výměně ratifikačních listin a zůstane v platnosti po dobu tří let od doby, kdy se stala účinnou. Nebude-li účinnost smlouvy vypovězena jednou z Vysokých smluvních stran šest měsíců před uplynutím této lhůty, prodlouží se mlčky vždy o další pololetí, pokud nebude vypovězena jednou z Vysokých smluvních stran na 6 měsíců.
(2) Tato smlouva se nevztahuje na Skotsko, ni na Severní Irsko, ani na dominie, kolonie, državy nebo chráněná území Jeho Britského Veličenstva; Jeho Britskému Veličenstvu přísluší však právo rozšířiti kdykoli pouhým oznámením působnost této smlouvy na Skotsko, Severní Irsko, nebo některé z řečených dominií, kolonií, držav nebo chráněných území.
V oznámení tom budou označeny den, kdy toto rozšíření působnosti smlouvy stane se účinným, úřady, jimž bude předávati soudní a mimosoudní spisy a dožádání o právní pomoc, jakož i řeč, ve které jest sepisovati sdělení, určená pro tato území, a překlady.
Obě Vysoké smluvní strany mohou po uplynutí tří let ode dne, kdy nabude působnosti rozšíření této smlouvy na Skotsko, Severní Irsko, nebo na některé z dominií, kolonií, držav nebo chráněných území Jeho Britského Veličenstva, vypověděti kdykoli působnost takového rozšíření smlouvy na šest měsíců.
(3) Ustanovení právě uvedená o rozšíření účinnosti této smlouvy na Skotsko, Severní Irsko, nebo na některé dominie, kolonie, državy nebo chráněná území Jeho Britského Veličenstva platí také ohledně každého území, nad nímž byl Jeho Britským Veličenstvem přijat mandát od Společnosti Národů.
Čemuž na svědomí zplnomocněnci smlouvu podepsali a připojili svoje pečetě.
Dáno dvojmo v Londýně, dne jedenáctého listopadu 1924.
(L. S.) W. TYRRELL.
(L. S.) Dr. EMIL SPIRA.

PROZKOUMAVŠE TUTO SMLOUVU, SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JI.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM DNE 24. ÚNORA LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO DVACÁTÉHO ŠESTÉHO.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
T. G. MASARYK v. r.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
L. S.
Dr. EDVARD BENEŠ v. r.
Vyhlašuje se s tím, že ratifikační listiny byly vyměněny dne 29. března 1926 a že úmluva tato nabývá podle čl. 14 působnosti tři měsíce po výměně ratifikačních listin.
Dr. Beneš v. r.