31/1959 Sb.
Vyhláška o Smlouvě mezi Československou republikou a Rumunskou lidovou republikou o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních

31
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 30. dubna 1959
o Smlouvě mezi Československou republikou a Rumunskou lidovou republikou o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních

Dne 25. října 1958 byla v Praze sjednána Smlouva mezi Československou republikou a Rumunskou lidovou republikou o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních.
Národní shromáždění projevilo se Smlouvou souhlas dne 11. prosince 1958 a president republiky ji ratifikoval dne 26. února 1959. Ratifikační listiny byly vyměněny v Bukurešti dne 20. března 1959.
Podle svého článku 79 Smlouva nabyla účinnosti ode dne 20. dubna 1959.
České znění Smlouvy se vyhlašuje v Příloze Sbírky zákonů.*)

David v. r.


Příloha vyhlášky ministra zahraničných věcí č. 31/1959 Sb., o Smlouvě mezi Československou republikou a Rumunskou lidovou republikou o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních
SMLOUVA
MEZI ČESKOSLOVENSKOU REPUBLIKOU A RUMUNSKOU LIDOVOU REPUBLIKOU O PRÁVNÍ POMOCI VE VĚCECH OBČANSKÝCH, RODINNÝCH A TRESTNÍCH
President Československé republiky
a
presidium Velkého národního shromáždění Rumunské lidové republiky vedeni přáním co nejvíce upevnit přátelské svazky mezi oběma zeměmi a národy a rozvíjet spolupráci na poli právních styků rozhodli se uzavřít smlouvu o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních a k tomu účelu jmenovali svými zmocněnci:
president Československé republiky
dr. Václava Škodu,
ministra spravedlnosti,
presidium Velkého národního shromáždění Rumunské lidové republiky
Vasile Dumitrescu,
náměstka ministra zahraničních věcí,
kteří vyměnivše si plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě shodli se na tomto:
ČÁST I
Obecná ustanovení
Článek 1
Právní ochrana
1. Občané a právnické osoby (dále jen „občané“) jedné smluvní strany požívají na území druhé smluvní strany stejné právní ochrany, pokud jde o jejich práva osobní a majetková, jako vlastní občané.
2. Občané jedné smluvní strany mají svobodný a nerušený přístup k soudům, prokuraturám a státním notářstvím (dále jen „justiční úřady“), jakož i k jiným úřadům druhé smluvní strany, do jejichž pravomoci patří věci občanskoprávní, rodinné a trestní, mohou před nimi vystupovat a podávat návrhy a žaloby za stejných podmínek jako občané této smluvní strany.
Článek 2
Poskytování právní pomoci
1. Justiční úřady obou smluvních stran si v občanskoprávních, rodinných a trestních věcech poskytují navzájem právní pomoc.
2. Justiční úřady poskytují právní pomoc i jiným úřadům, do jejichž pravomoci patří věci uvedené v odstavci 1.
Článek 3
Způsob styku
1. Při poskytování právní pomoci se justiční úřady obou smluvních stran stýkají prostřednictvím svých ústředních orgánů, pokud v této Smlouvě není stanoveno něco jiného.
2. Jiné úřady, do jejichž pravomoci patří věci práva občanského nebo rodinného, stýkají se s justičními úřady druhé smluvní strany prostřednictvím ministerstva spravedlnosti.
Článek 4
Rozsah právní pomoci
Smluvní strany si navzájem poskytují právní pomoc prováděním jednotlivých procesních úkonů, zejména opatřováním, sepisováním a zasíláním písemností, prováděním prohlídek a zabavení, zasíláním a vydáváním věcných důkazů a prováděním důkazů znalci, výslechem obviněných, svědků, znalců, stran i jiných osob, prováděním místního ohledání, jakož i doručováním písemností.
Článek 5
Jazyk používaný při poskytování právní pomoci
1. Justiční úřady i jiné úřady smluvních stran používají ve vzájemných stycích svého jazyka nebo jazyka ruského.
2. Písemnosti připojené k žádosti o poskytnutí právní pomoci musí být opatřeny ověřeným překladem do jazyka dožádané smluvní strany.
3. Vyřízení žádosti o poskytnutí právní pomoci se provede v jazyce dožádané smluvní strany.
Článek 6
Obsah žádosti o poskytnutí právní pomoci
Žádost o poskytnutí právní pomoci musí obsahovat tyto údaje:
a) označení dožadujícího úřadu;
b) označení dožádaného justičního úřadu;
c) označení věci, v níž se žádá o právní pomoc;
d) jména a příjmení účastníků, obviněných, obžalovaných nebo odsouzených, jejich státní příslušnost, povolání a bydliště nebo pobyt; u právnických osob název a sídlo;
e) jména, příjmení a adresy jejich zástupců;
f) potřebné údaje o předmětu dožádání a v trestních věcech i popis činu.
Článek 7
Způsob vyřízení
1. Při vyřizování žádosti o poskytnutí právní pomoci použije dožádaný úřad právních předpisů svého státu. Na žádost může dožádaný úřad použít předpisů o řízení dožadující smluvní strany, pokud nejsou v rozporu s právním řádem jeho státu.
2. Není-li dožádaný úřad pro vyřízení žádosti příslušný, postoupí žádost z úřední povinnosti příslušnému úřadu a zpraví o tom zároveň dožadující úřad.
3. Bude-li dožádaný úřad o to požádán, sdělí včas dožadujícímu úřadu, kdy a kde bude žádost o poskytnutí právní pomoci vyřízena.
4. Po vyřízení žádosti zašle dožádaný úřad dožadujícímu úřadu příslušné písemnosti. Jestliže právní pomoc nebylo možno poskytnout, dožádaný úřad vrátí písemnosti dožadujícímu úřadu a zároveň mu sdělí překážky, jež zabránily vyřízení žádosti.
Článek 8
Forma písemností
Písemnosti, které jsou zasílány na základě této Smlouvy, budou opatřeny úřední pečetí.
Článek 9
Nedotknutelnost svědků a znalců
1. Svědek nebo znalec, který se na předvolání doručené úřadem dožádané smluvní strany dostaví před úřad dožadující smluvní strany, nesmí být bez ohledu na své státní občanství na jejím území trestně stíhán ani vzat do vazby, ani na něm nesmí být vykonán trest pro trestný čin, který byl spáchán před překročením státních hranic.
2. Této záruky však svědek nebo znalec pozbude, neopustí-li území dožadující smluvní strany do týdne po tom, kdy mu vyslýchající úřad sdělil, že jeho přítomnosti již není třeba. Do této lhůty se nezapočítává doba, po kterou svědek nebo znalec nemohl území dožadující smluvní strany opustit z důvodů, které nezávisí na jeho vůli.
Článek 10
Doručování písemností
1. Dožádaný justiční úřad doručí písemnosti podle zákonných předpisů platných na území jeho státu, jestliže tyto písemnosti jsou sepsány v jeho jazyku nebo je-li k nim připojen ověřený překlad. Jinak doručí dožádaný justiční úřad písemnosti adresátu, jen pokud je ochoten dobrovolně je přijmout.
2. Ověření překladu provádí úřední tlumočník nebo dožadující úřad anebo diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad jedné smluvní strany.
3. Žádost o doručení musí obsahovat přesnou adresu příjemce a označení písemnosti, která má být doručena.
4. Není-li možno vykonat doručení na adresu, která je uvedena v žádosti, dožádaný justiční úřad učiní z úřední povinnosti opatření potřebná ke zjištění adresy.
Článek 11
Doklad o doručení
Doklad o doručení se pořídí podle předpisů o doručování písemností platných na území dožádané smluvní strany.
Článek 12
Doručování písemností vlastním státním občanům
Obě smluvní strany jsou oprávněny doručovat písemnosti vlastním státním občanům svými diplomatickými zastupitelstvími nebo konzulárními úřady.
Článek 13
Důkazní moc listin
1. Listiny, které byly na území jedné smluvní strany zřízeny nebo ověřeny státním orgánem nebo úřední osobou v oboru její působnosti ve formě stanovené platnými zákony a byly opatřeny úřední pečetí, mají důkazní moc na území druhé smluvní strany bez dalšího ověření. To platí i pro podpisy, které jsou ověřeny podle zákonných předpisů jedné smluvní strany.
2. Listiny, které na území jedné smluvní strany jsou považovány za veřejné, mají také na území druhé smluvní strany důkazní moc veřejných listin.
Článek 14
Náklady právní pomoci
1. Dožádaná smluvní strana nebude požadovat úhradu nákladů vzniklých z poskytnutí právní pomoci. Smluvní strany nesou samy všechny náklady vzniklé z poskytnutí právní pomoci na jejich území, a to i náklady spojené s prováděním důkazů.
2. Dožádaný justiční úřad oznámí dožadujícímu úřadu výši vzniklých nákladů. Jestliže dožadující úřad tyto náklady vybere od osoby povinné k úhradě, zůstanou smluvní straně, jejíž úřad je vybral.
Článek 15
Odmítnutí právní pomoci
Právní pomoc může být odmítnuta, jestliže by se její poskytnutí mohlo dotknout společenskohospodářského zřízení dožádané smluvní strany.
Článek 16
Informace o právních otázkách
Ministerstva spravedlnosti a generální prokuratury obou smluvních stran si navzájem poskytnou na žádost informace o právních otázkách.
ČÁST II
Zvláštní ustanovení
Hlava I
Právní pomoc ve věcech občanských a rodinných
ODDÍL I
Náklady řízení
Článek 17
Státním občanům jedné smluvní strany, kteří vystupují před soudy druhé smluvní strany, pokud mají bydliště na území jedné z obou smluvních stran, nelze uložit složení žalobní jistoty z toho důvodu, že jsou cizinci nebo že nemají bydliště, pobyt nebo sídlo na území smluvní strany, jíž patří dožádaný soud.
Článek 18
Občané jedné smluvní strany požívají na území druhé smluvní strany osvobození od poplatků a jiných nákladů řízení, jakož i bezplatné právní pomoci ve stejné míře a za stejných podmínek jako vlastní občané.
Článek 19
1. Potvrzení o osobních poměrech, jakož i o poměrech rodinných, výdělkových a majetkových, potřebná k osvobození od poplatků a jiných nákladů řízení, vydá příslušný orgán smluvní strany, na jejímž území má žadatel bydliště nebo pobyt.
2. Nemá-li navrhovatel na území žádné ze smluvních stran bydliště ani pobyt, postačí potvrzení vydané nebo ověřené diplomatickým zastupitelstvím nebo konzulárním úřadem jeho státu.
3. Orgán, který má rozhodnout o žádosti za osvobození od poplatků a jiných nákladů řízení, může si vyžádat další údaje.
Článek 20
1. Občan jedné smluvní strany, který chce požádat o osvobození od poplatků a jiných nákladů řízení, jakož i o bezplatnou právní pomoc u příslušného orgánu druhé smluvní strany, může tuto žádost podat ústně u justičního úřadu příslušného podle jeho bydliště nebo pobytu. Tento úřad sepíše o tom zápis a zašle jej spolu s listinami uvedenými v článku 19 odst. 1 této Smlouvy justičnímu úřadu druhé smluvní strany.
2. Současně se žádostí o osvobození od poplatků nebo jiných nákladů řízení lze zaslat návrh na zahájení řízení o žalobě nebo jiného řízení, jakož i další písemnosti předložené navrhovatelem.
ODDÍL II
Osobní stav a rodinné právo
Článek 21
Právní způsobilost osoby
Právní způsobilost osoby se spravuje právním řádem smluvní strany, jejímž je osoba občanem.
Článek 22
Uzavření manželství
1. Forma uzavření manželství se spravuje právním řádem smluvní strany, na jejímž území se manželství uzavírá.
2. Manželství lze také uzavřít před diplomatickým nebo konzulárním zástupcem, jsou-li oba snoubenci občany smluvní strany, které patří diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad. Forma uzavření manželství se v tomto případě spravuje právním řádem smluvní strany, které patří diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad.
3. Způsobilost uzavřít manželství (základní podmínky pro uzavření manželství) se spravuje pro každého ze snoubenců právním řádem smluvní strany, jejímž je občanem.
Článek 23
Osobní a majetkové poměry manželů
1. Osobní a majetkové poměry manželů se spravují právním řádem smluvní strany, jejímiž jsou občany.
2. Je-li jeden z manželů občanem jedné smluvní strany a druhý manžel občanem druhé smluvní strany, spravují se jejich osobní a majetkové poměry právním řádem té smluvní strany, na jejímž území mají manželé společné bydliště.
3. Jestliže v případě uvedeném v odstavci 2 jeden z manželů bydlí na území jedné smluvní strany a druhý manžel na území druhé smluvní strany, spravují se jejich osobní a majetkové poměry právním řádem té smluvní strany, na jejímž území měli manželé poslední společné bydliště.
Článek 24
Rozvod
1. Mají-li oba manželé státní občanství jedné smluvní strany a bydlí-li v době podání návrhu na rozvod na území druhé smluvní strany, spravuje se rozvod manželství právním řádem smluvní strany, jejímiž občany manželé jsou. Příslušné jsou soudy obou smluvních stran. V případě však, že jeden z manželů bydlí v době podání návrhu na rozvod na území jedné smluvní strany a druhý manžel na území druhé smluvní strany, jsou příslušné soudy té smluvní strany, jejímiž občany manželé jsou.
2. Je-li v době podání návrhu na rozvod jeden manžel občanem jedné smluvní strany a druhý manžel občanem druhé smluvní strany a bydlí-li buď na území téže smluvní strany nebo jeden na území jedné smluvní strany a druhý na území druhé smluvní strany, jsou pro rozvod příslušné soudy obou smluvních stran. Soudy použijí právního řádu svého státu.
Článek 25
Neplatnost manželství
1. Určení, že tu není manželství (zjištění neplatnosti), nebo vyslovení neplatnosti (zrušení) manželství pro porušení formy uzavření se spravuje právním řádem platným v místě, kde bylo manželství uzavřeno, avšak v případě uzavření manželství podle článku 22 odst. 2 právním řádem smluvní strany, které patří diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad.
2. Určení, že tu není manželství (zjištění neplatnosti), nebo neplatnost (zrušení) manželství pro nedostatek způsobilosti uzavřít manželství (porušení základních podmínek pro uzavření manželství) se vysloví na základě právního řádu, kterého se mělo použít podle článku 22 odst. 3.
3. Pro určení příslušnosti se použije obdobně ustanovení článku 24.
Právní poměry mezi rodiči a dětmi
Článek 26
Ve věcech popření, jakož i zjištění otcovství a popření i zjištění mateřství, stejně jako určení, zda dítě pochází z určitého manželství, se použije právního řádu smluvní strany, jejímž občanem je dítě.
Článek 27
Právní poměry mezi dítětem narozeným mimo manželství a jeho matkou z jedné strany a jeho otcem z druhé strany se spravují právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je dítě.
Článek 28
1. K rozhodnutí věcí týkajících se právních poměrů uvedených v článku 26 a 27 jsou příslušné soudy smluvní strany, jejímž občanem je dítě.
2. Jestliže navrhovatel i odpůrce mají bydliště na území stejné smluvní strany, jsou příslušné i soudy této smluvní strany, avšak při zachování ustanovení článku 26 nebo 27.
Článek 29
Prohlášení za nezvěstného nebo mrtvého
1. Pro prohlášení osoby za nezvěstnou nebo mrtvou a pro řízení o důkazu smrti jsou příslušné justiční úřady smluvní strany, jejímž občanem byla tato osoba v době, kdy podle posledních zpráv byla ještě na živu.
2. Přesto justiční úřady smluvní strany na žádost osob, které bydlí na jejím území, jsou příslušné prohlásit za nezvěstného nebo mrtvého anebo provést řízení o důkazu smrti občana druhé smluvní strany, jestliže podle právního řádu platného pro justiční úřad, na nějž se obracejí, mají tyto osoby právo takovou žádost podat.
3. Ve věcech uvedených v odstavci 1 a 2 použijí justiční úřady smluvních stran právního řádu svého státu.
Poručenství a opatrovnictví
Článek 30
1. Ve věcech poručenství a opatrovnictví nad občany smluvních stran jsou příslušné, pokud v této Smlouvě není stanoveno něco jiného, úřady smluvní strany, jejímž občanem je osoba, které má být zřízeno poručenství nebo opatrovnictví.
2. Zřízení nebo zánik poručenství nebo opatrovnictví se spravuje právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je osoba, které má být zřízeno poručenství nebo opatrovnictví.
3. Právní poměry mezi poručníkem nebo opatrovníkem a chráněncem se spravují právním řádem smluvní strany, jíž patří úřad, který zřídil poručenství nebo opatrovnictví.
4. Povinnost přijmout poručenství nebo opatrovnictví se spravuje právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je osoba, která se má stát poručníkem nebo opatrovníkem.
Článek 31
1. Mají-li být učiněna poručenská nebo opatrovnická opatření na ochranu zájmů občana jedné smluvní strany, jehož bydliště, pobyt nebo majetek je na území druhé smluvní strany, zpraví úřad této smluvní strany bez odkladu úřad příslušný podle článku 30 odst. 1.
2. V neodkladných případech může úřad druhé smluvní strany učinit opatření sám podle svého právního řádu, musí však ihned zpravit úřad příslušný podle článku 30 odst. 1. Taková opatření zůstanou v platnosti až do jiného rozhodnutí tohoto úřadu.
Článek 32
1. Úřad příslušný podle článku 30 odst. 1 může přenést poručenství nebo opatrovnictví na úřad druhé smluvní strany, jestliže chráněnec má na území této smluvní strany bydliště, pobyt nebo majetek. Přenesení poručenství nebo opatrovnictví se stane účinným, když dožádaný úřad poručenství nebo opatrovnictví převezme a dožadující úřad o tom zpraví.
2. Úřad, který převzal podle odstavce 1 poručenství nebo opatrovnictví, vede je podle právního řádu svého státu. Užije však, pokud jde o způsobilost k právům a k povinnostem nebo o způsobilost k právním úkonům, práva smluvní strany, jejímž občanem je chráněnec. K rozhodnutím, která se týkají osobního stavu, není oprávněn.
Článek 33
Osvojení
1. Osvojení, jakož i jeho skončení, zjištění neplatnosti nebo zrušení se spravuje právním řádem smluvní strany, jejímž občanem je osvojitel v době osvojení, skončení, zjištění neplatnosti nebo zrušení osvojení.
2. Je-li dítě občanem druhé smluvní strany, je nutné k osvojení i přivolení této smluvní strany. Jestliže je to nutné podle právního řádu této smluvní strany, je třeba vyžádat i souhlas osvojence, jeho zákonného zástupce nebo poručenských orgánů.
3. Je-li dítě osvojováno manžely, z nichž jeden je občanem jedné smluvní strany a druhý občanem druhé smluvní strany, spravuje se osvojení, skončení, zjištění neplatnosti nebo zrušení osvojení právním řádem obou smluvních stran.
4. Ve věcech osvojení, jakož i skončení, zjištění neplatnosti nebo zrušení osvojení je příslušný úřad smluvní strany, jejímž občanem je osvojitel v době osvojení, skončení, zjištění neplatnosti nebo zrušení osvojení. V případě uvedeném v odstavci 3 je příslušný úřad té smluvní strany, v jehož obvodu manželé mají nebo měli své společné bydliště nebo pobyt.
ODDÍL III
Zasílání matričních a jiných dokladů
Článek 34
1. Úřady jedné smluvní strany zašlou na žádost úřadů druhé smluvní strany prostřednictvím svých ústředních orgánů výpisy z matrik, školní vysvědčení a pracovní doklady občanů dožadující smluvní strany.
2. V žádosti se označí potřebné údaje. Písemnosti se sepíší v jazyku dožádané smluvní strany a zašlou se bezplatně.
ODDÍL IV
Ustanovení o dědictví
Článek 35
Zásada rovného postavení
1. Občané jedné smluvní strany jsou co do způsobilosti zřídit nebo zrušit závěť o majetku, který je na území druhé smluvní strany, nebo o právech, která se tam mají uplatnit, jakož i co do způsobilosti nabývat dědictvím nebo odkazem takového majetku nebo takových práv, postaveni na roveň občanům druhé smluvní strany. Majetek a práva přecházejí na ně za podmínek stanovených pro vlastní občany žijící na území této smluvní strany.
2. Osvědčení o právních poměrech dědických, zejména potvrzení o nabytí dědictví nebo osvědčení vykonavatele závěti, která byla vydána příslušným orgánem jedné smluvní strany, mají tutéž důkazní moc na území druhé smluvní strany.
Článek 36
Dědické právo
1. Dědění movitostí se spravuje právním řádem té smluvní strany, jejímž občanem byl zůstavitel v době smrti.
2. Dědění nemovitostí se spravuje právním řádem té smluvní strany, na jejímž území jsou nemovitosti.
Článek 37
Odúmrť
Movitá odúmrť připadne státu, jehož občanem byl zůstavitel v době smrti, nemovitá odúmrť pak státu, na jehož území nemovitost je.
Článek 38
Závěť
1. Způsobilost zřídit nebo zrušit závěť, jakož i právní účinky vad vůle, spravují se právním řádem smluvní strany, jejímž občanem byl zůstavitel v době zřízení nebo zrušení závěti. Tento právní řád je také rozhodný pro určení, které druhy pořízení pro případ smrti jsou přípustné.
2. Forma zřízení a zrušení závěti se spravuje právním řádem smluvní strany, jejímž občanem byl zůstavitel v době zřízení nebo zrušení závěti; stačí však, byla-li zachována forma právního řádu smluvní strany, na jejímž území byly tyto úkony učiněny.
Článek 39
Pravomoc v dědických věcech
1. Zahájení, jakož i další řízení o projednání movitého dědictví přísluší bez újmy ustanovení odstavce 4 justičním úřadům smluvní strany, jejímž občanem byl zůstavitel v době smrti.
2. Zahájení, jakož i další řízení o projednání nemovitého dědictví přísluší justičním úřadům smluvní strany, na jejímž území nemovitosti jsou.
3. Ustanovení odstavců 1 a 2 platí obdobně i pro určení pravomoci v dědických sporech.
4. Je-li celé movité dědictví po občanu jedné smluvní strany na území druhé smluvní strany a souhlasí-li s tím všichni dědici a odkazovníci, přechází na návrh kteréhokoliv z nich nebo jiné osoby, jež má právo k dědictví, pravomoc k projednání na justiční úřady této druhé smluvní strany.
Článek 40
Sdělování úmrtí
1. Zemře-li na území jedné smluvní strany občan druhé smluvní strany, uvědomí příslušný úřad bez odkladu diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad této druhé smluvní strany o úmrtí a zároveň sdělí vše, co je mu známo o dědicích a odkazovnících, o jejich bydlišti a pobytu, o dědictví a ceně dědictví, jakož i o tom, zda tu je závěť. Totéž platí, doví-li se příslušný úřad jedné smluvní strany o tom, že občan druhé smluvní strany, který zemřel na území třetího státu, zanechal majetek na území jeho státu.
2. Jestliže se diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad doví o úmrtí za podmínek odstavce 1 dříve než příslušný úřad státu jeho sídla, oznámí mu to, aby učinil opatření nutná k zajištění dědictví.
Článek 41
Oprávnění diplomatického zastupitelství nebo konzulárního úřadu při projednávání dědictví
1. Ve všech dědických věcech, které se vyskytnou na území jedné smluvní strany, je diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad druhé smluvní strany oprávněn, aniž k tomu potřebuje zvláštní plné moci, zastupovat před jakýmikoliv úřady vlastní občany, pokud nejsou přítomni a neustanoví-li si zmocněnce.
2. Zemře-li občan jedné smluvní strany při cestě na území druhé smluvní strany a neměl-li tam bydliště ani pobyt, budou věci, které měl u sebe, odevzdány bez dalšího řízení diplomatickému zastupitelství nebo konzulárnímu úřadu smluvní strany při zachování právních předpisů o vývozu věcí nebo převodu peněžitých částek.
Článek 42
Otevření závěti
K otevření a vyhlášení závěti je příslušný justiční úřad smluvní strany, na jejímž území je závěť. Ověřený opis závěti a protokolu o stavu a obsahu závěti, podle okolností ověřený opis protokolu o otevření a vyhlášení závěti a na žádost i prvopis závěti se zašlou příslušnému justičnímu úřadu druhé smluvní strany, jestliže zůstavitel byl jejím občanem nebo jestliže justiční úřad této smluvní strany je příslušný konat řízení o projednání dědictví.
Článek 43
Opatření k zajištění dědictví
1. Úřady každé smluvní strany učiní podle svého právního řádu opatření, která jsou nutná k zajištění nebo ke správě dědictví, které na jejich území zanechal občan druhé smluvní strany.
2. O opatřeních, která byla učiněna podle odstavce 1, uvědomí úřady každé smluvní strany bez odkladu diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad druhé smluvní strany; diplomatické zastupitelství nebo konzulární úřad mohou při výkonu těchto opatření spolupůsobit. Opatření, která byla učiněna podle odstavce 1, mohou být na návrh diplomatického zastupitelství nebo konzulárního úřadu změněna nebo zrušena a ta opatření, která mají být učiněna, mohou být odložena.
3. Úřad smluvní strany, jejímž občanem byl zůstavitel a který je příslušný podle článku 39 odst. 1, může navrhnout, aby byla zrušena opatření učiněná podle odstavce 1.
Článek 44
Vydání dědictví
Jestliže má být movité dědictví nebo výtěžek z prodeje movitého nebo nemovitého dědictví po projednání dědictví na území jedné smluvní strany odevzdáno dědicům nebo odkazovníkům, kteří mají bydliště nebo pobyt na území druhé smluvní strany, odevzdá se dědictví nebo výtěžek z jeho prodeje diplomatickému zastupitelství nebo konzulárnímu úřadu této druhé smluvní strany, jestliže:
a) státní notářství vyzvalo, je-li tak stanoveno v právním řádu smluvní strany, kde dědictví je, věřitele zůstavitele, aby do šesti měsíců přihlásili své pohledávky;
b) veškeré dědické poplatky a všechny přihlášené pohledávky byly zaplaceny nebo zajištěny;
c) příslušné úřady daly souhlas, jehož je případně třeba, k vývozu dědických věcí; zaslání peněžitých částek se provádí podle platných právních předpisů devizových.
ODDÍL V
Uznání a výkon rozhodnutí
Článek 45
Uznání rozhodnutí nemajetkové povahy
1. Pravomocná rozhodnutí nemajetkové povahy justičních úřadů a poručenských a opatrovnických orgánů jedné smluvní strany mají právní účinky na území druhé smluvní strany bez dalšího řízení, jestliže justiční úřad ani poručenský, ani opatrovnický orgán této druhé smluvní strany nevynesl dřívější pravomocné rozhodnutí v téže věci, ani jestliže nemá výlučnou pravomoc na základě této Smlouvy.
2. Ustanovení odstavce 1 se použije i na rozhodnutí vynesená před nabytím účinnosti této Smlouvy.
Uznání a výkon rozhodnutí o majetkových nárocích
Článek 46
Obě smluvní strany uznávají a na svém území podle dalších ustanovení povolují exekuci:
a) pravomocných rozhodnutí o majetkových nárocích ve věcech občanského a rodinného práva, která byla vydána na území druhé smluvní strany po nabytí účinnosti této Smlouvy;
b) pravomocných soudních rozhodnutí vydaných na území druhé smluvní strany po nabytí účinnosti této Smlouvy ve věcech trestních, týkajících se povinnosti nahradit poškozenému škodu, která mu byla způsobena.
Článek 47
1. K povolení exekuce je příslušný soud smluvní strany, na jejímž území má být exekuce vykonána.
2. Návrh na povolení exekuce je třeba podat u soudu, který rozhodl ve věci v prvé stolici. Tento návrh je třeba postoupit soudu, který je příslušný k povolení exekuce. Návrh může být podán i přímo u tohoto soudu.
3. K návrhu se připojí překlad do jazyka dožádané smluvní strany, ověřený podle článku 10 odst. 2.
Článek 48
1. K návrhu na povolení exekuce se připojí:
a) úplné vyhotovení rozhodnutí, jakož i potvrzení o právní moci rozhodnutí, pokud to nevyplývá z rozhodnutí samého;
b) listiny v prvopise nebo ověřené opisy listin, z nichž vyplývá, že bylo včas, alespoň jednou a zákonným způsobem doručeno předvolání osobě, jíž byla v rozhodnutí uložena nějaká povinnost a která se řízení nezúčastnila;
c) překlady listin, uvedených pod písmenem a) a b), ověřené podle článku 10 odst. 2.
2. Spolu s návrhem na povolení exekuce může být učiněn i návrh na výkon exekuce.
Článek 49
1. Řízení o povolení exekuce a exekuce se provádějí podle právního řádu smluvní strany, na jejímž území dochází k výkonu exekuce.
2. O jakýchkoliv námitkách proti exekuci rozhodne soud, který exekuci povolil.
Článek 50
Odepření uznání a výkonu
Uznání rozhodnutí nebo povolení exekuce může být odepřeno:
a) jestliže osoba, jež byla v rozhodnutí uznána povinnou, se nezúčastnila řízení, protože jí nebo jejímu zmocněnci nebylo včas, alespoň jednou a zákonným způsobem doručeno předvolání anebo stalo-li se předvolání jen veřejnou vyhláškou;
b) jestliže je soudní rozhodnutí v rozporu s pravomocným dřívějším rozhodnutím vydaným mezi týmiž stranami, o témže nároku a z téhož důvodu soudem smluvní strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno nebo exekuce vykonána. Toto ustanovení neplatí, jestliže podle právního řádu platného pro soud, který rozhoduje o žádosti, dřívější rozhodnutí může být změněno nebo nahrazeno jiným rozhodnutím vzhledem k tomu, že se změnily okolnosti, na jejichž základě bylo dřívější rozhodnutí vydáno.
Článek 51
Soudní smíry
Ustanovení článků 46 až 50 se použije obdobně i na smíry uzavřené před soudy.
Exekuce pro náklady soudního řízení
Článek 52
1. Byl-li účastník, osvobozený od povinnosti složit žalobní jistotu ve smyslu článku 17, odsouzen pravomocným rozhodnutím na území jedné smluvní strany k náhradě nákladů soudního řízení druhého účastníka, povolí příslušný soud na území druhé smluvní strany na návrh bezplatně exekuci k vymožení těchto nákladů.
2. Náklady soudního řízení se rozumějí i náklady vzniklé vystavením potvrzení, jakož i náklady překladu a ověření listin uvedených v článku 53.
Článek 53
1. Soud, který povoluje exekuci, se omezí jen na zkoumání okolnosti, zda rozhodnutí je pravomocné.
2. K žádosti o povolení exekuce se připojí ověřený opis části rozhodnutí obsahující výrok o nákladech, a dále potvrzení, že rozhodnutí je pravomocné, jakož i ověřený překlad těchto listin.
Článek 54
1. Pokud jde o vymáhání nákladů soudního řízení zálohovaných státem, soud smluvní strany, na jejímž území vznikla platební povinnost, požádá příslušný soud druhé smluvní strany, aby vymohl tyto náklady. Tento soud provede exekuci a vybranou částku dá k dispozici diplomatickému zastupitelství nebo konzulárnímu úřadu druhé smluvní strany.
2. K žádosti se připojí ověřený opis rozhodnutí, jímž se stanoví výše nákladů soudního řízení, potvrzení, že rozhodnutí je pravomocné, a ověřený překlad těchto listin.
Článek 55
Vydání věcí
Vydání věcí nebo odevzdání peněžitých částek věřiteli, který má bydliště na území druhé smluvní strany, se provádí podle zákonných předpisů platných pro vývoz věcí nebo odevzdání peněžitých částek.
Článek 56
Náklady exekučního řízení
O nákladech exekučního řízení platí právní řád smluvní strany, na jejímž území se rozhodnutí vykonává.
Hlava II
Právní pomoc ve věcech trestních
Článek 57
Povinnost k vydání
1. Smluvní strany se zavazují, že si na žádost vzájemně budou vydávat za podmínek této Smlouvy k provedení trestního řízení anebo k výkonu trestu osoby, které jsou na jejím území.
2. Vydání je přípustné jen pro trestné činy, které jsou trestné podle právních řádů obou smluvních stran trestem odnětí svobody v trvání přesahujícím jeden rok (dále jen „extradiční trestné činy“) a k výkonu pravomocných rozhodnutí, jimiž byl vysloven tento trest pro tyto trestné činy.
Článek 58
Odepření vydání
K vydání nedojde:
a) je-li vyžadovaná osoba občanem dožádané smluvní strany;
b) pro trestný čin, spáchaný na území dožádané smluvní strany;
c) jestliže podle právního řádu dožádané smluvní strany nemůže být zahájeno trestní řízení nebo rozsudek nemůže být vykonán vzhledem k promlčení nebo z jiného zákonného důvodu;
d) byla-li osoba, o jejíž vydání se žádá, na území dožádané smluvní strany pravomocně odsouzena pro tentýž trestný čin anebo vydáno rozhodnutí nebo nařízení o zastavení trestního řízení.
Článek 59
Povinnost k zahájení trestního stíhání
1. Každá z obou smluvních stran se zavazuje, že na žádost druhé smluvní strany zavede podle vlastních právních předpisů trestní stíhání svého občana, který je v dostatečné míře podezřelý, že na území druhé smluvní strany spáchal extradiční trestný čin.
2. K žádosti se připojí pamětní spis obsahující údaje o trestném činu a všechny důkazy o spáchání trestného činu, které jsou po ruce.
3. Dožádaná smluvní strana je povinna sdělit dožadující smluvní straně výsledek trestního řízení.
Článek 60
Způsob styku
Ve věcech vydávání a převzetí trestního stíhání stýkají se ministerstva spravedlnosti nebo generální prokuratury obou smluvních stran přímo.
Článek 61
Listiny, jež se připojí k žádosti o vydání
K žádosti o vydání se připojí:
a) stejnopis příkazu k zatčení a k žádosti o vydání k výkonu trestu stejnopis pravomocného rozsudku; tyto listiny musí obsahovat údaje o spáchaném trestném činu, o místě a době spáchání trestného činu, jakož i o jeho právní kvalifikaci; byla-li trestným činem způsobena hmotná škoda, uvede se její zjištěná nebo pravděpodobná výše;
b) znění zákona dožadující smluvní strany, podle něhož se trestný čin posuzuje;
c) pokud možno údaje o státním občanství osoby, o jejíž vydání se žádá, listiny a informace o jejím bydlišti nebo pobytu, údaje o jejích osobních poměrech, jakož i její popis, fotografie a otisky prstů.
Článek 62
Dodatečná objasnění
1. Jsou-li pochybnosti o spáchání extradičního trestného činu nebo neobsahuje-li žádost o vydání všechny nutné údaje, může dožádaná smluvní strana požádat o její doplnění, k čemuž určí lhůtu od jednoho do dvou měsíců; tato lhůta může být na žádost dožadující smluvní strany ze závažných důvodů prodloužena.
2. Nepředloží-li dožadující smluvní strana ve stanovené lhůtě dodatečné údaje, může dožádaná smluvní strana zatčenou osobu propustit.
Vydávací vazba
Článek 63
Po dojití žádosti o vydání učiní dožádaná smluvní strana bez odkladu opatření k zatčení vyžadované osoby.
Článek 64
1. Předběžně může být zatčena osoba i před dojitím žádosti o vydání, jestliže o její zatčení bylo požádáno dožadující smluvní stranou. Žádost bude obsahovat poukaz na příkaz k zatčení nebo na pravomocné rozhodnutí vydané proti této osobě se sdělením, že žádost o vydání bude odeslána dodatečně. Žádost o předběžné zatčení před dojitím žádosti o vydání může být učiněna poštou, telegraficky, telefonicky nebo rozhlasem.
2. Také bez žádosti podle odstavce 1 tohoto článku může být vzata do vazby osoba, která je důvodně podezřelá, že spáchala na území druhé smluvní strany extradiční trestný čin.
3. O předběžném zatčení vykonaném podle odstavců 1 a 2 se druhá smluvní strana ihned uvědomí.
Článek 65
Osoba, která byla zatčena podle článku 64, může být propuštěna na svobodu, jestliže do jednoho měsíce ode dne odeslání sdělení o zatčení nedojde žádost o vydání.
Článek 66
Odklad vydání
Jestliže se proti osobě, o jejíž vydání se žádá, vede trestní řízení nebo jestliže byla odsouzena pro jiný trestný čin na území dožádané smluvní strany, vydání může být odloženo až do skončení trestního řízení, až do úplného výkonu trestu vysloveného soudem nebo až do propuštění na svobodu, ke kterému došlo před odpykáním trestu.
Článek 67
Dočasné vydání
1. Jestliže odklad vydání podle článku 66 by mohl mít za následek uplynutí promlčecí doby stanovené pro trestní stíhání nebo by mohl vážně poškodit zjištění skutečností, osoba, o jejíž vydání se žádá, může být vydána prozatímně na základě odůvodněné žádosti.
2. Osoba, která byla prozatímně vydána, bude vrácena po vykonání procesních úkonů, pro něž byla vydána.
Článek 68
Žádosti o vydání, došlé od několika států
Jestliže dojdou žádosti o vydání od několika států, dožádaná smluvní strana stanoví, kterému státu se osoba vydá.
Článek 69
Meze trestního stíhání
1. Bez souhlasu dožádané smluvní strany nesmí být vydaná osoba trestně stíhána, ani nesmí být na ní vykonán trest, ani nesmí být vydána třetímu státu pro trestný čin spáchaný před vydáním a pro který nebyla vydána.
2. Souhlasu není třeba, jestliže vydaná osoba, která není občanem smluvní strany, na jejímž území je, neopustí území této smluvní strany do jednoho měsíce od skončení trestního řízení, a při odsouzení od výkonu trestu, nebo jestliže se vrátí na její území. Do této lhůty se nezapočítává doba, po kterou vydaná osoba nemohla opustit území dožadující smluvní strany z důvodů, které jsou nezávislé na její vůli.
Článek 70
Vydání
Dožádaná smluvní strana je povinna sdělit dožadující smluvní straně místo a dobu vydání. Jestliže dožadující smluvní strana nepřevezme osobu, která má být vydána, do patnácti dnů od doby stanovené pro vydání, může být tato osoba propuštěna na svobodu.
Článek 71
Opětovné vydání
Jestliže vydaná osoba se vyhne trestnímu nebo soudnímu řízení anebo výkonu trestu a vrátí se na území dožádané smluvní strany, bude na novou žádost vydána, aniž je třeba předložit listiny uvedené v článku 61 a 62.
Článek 72
Informace o výsledcích trestního řízení
Smluvní strany si navzájem sdělí informace o výsledku trestního řízení zavedeného proti vydaným osobám. Jestliže proti těmto osobám byl vydán pravomocný rozsudek, zašle se i opis rozsudku.
Článek 73
Průvoz
1. Každá smluvní strana povolí na žádost provézt svým územím osoby vydané druhé smluvní straně třetím státem.
2. Žádost o povolení průvozu se podává a projednává podle stejných pravidel jako žádost o vydání.
3. Smluvní strany nejsou povinny povolit průvoz osob, k jejichž vydání by nemohlo dojít podle této Smlouvy.
Článek 74
Doprava a dočasné dodání osob ve vazbě
1. Jestliže je nutno vyslechnout jako svědky osoby, které jsou ve vazbě na území druhé smluvní strany, orgány uvedené v článku 60 této smluvní strany mohou nařídit jejich dopravu a dodání na území dožadující smluvní strany, jestliže tyto osoby budou ve vazbě a jestliže po výslechu budou v co nejkratší době vráceny.
2. Jestliže je třeba vyslechnout jako svědky osoby, které jsou ve vazbě v třetím státu, orgány dožádané smluvní strany uvedené v článku 60 povolí průvoz těchto osob tam i zpět územím svého státu, při čemž budou zachována ustanovení článku 9.
Článek 75
Vydání věcí
1. Smluvní strany se zavazují, že si navzájem vydají:
a) věci nebo peněžité částky, které byly získány extradičním trestným činem, při čemž budou zachovány právní předpisy o vývozu věcí nebo převodu peněžitých částek;
b) věci, které mohou být důležité jako důkazy v trestním řízení; tyto věci se zašlou i tehdy, jestliže k vydání pachatele nemůže dojít, protože zemřel, uprchl, nebo z jiných důvodů.
2. Jestliže vydaných věcí potřebuje dožádaná smluvní strana jako důkazů v trestním řízení, může být jejich vydání odloženo až do skončení příslušného řízení.
3. Práva třetích osob k vydaným věcem zůstávají nedotčena. Věci, k nimž existují tato práva, musí být vráceny dožádané smluvní straně po skončení řízení.
Článek 76
Sdělování odsuzujících rozsudků
Obě smluvní strany si budou navzájem sdělovat údaje o pravomocných rozsudcích vynesených soudy jedné smluvní strany proti občanům druhé smluvní strany, přičemž zároveň zašlou otisky prstů odsouzených, které jsou k dispozici.
Článek 77
Informace o předchozích trestech
Na žádost soudů nebo prokuratur jedné smluvní strany se podají bezplatně informace o dřívějších trestech osob obviněných nebo obžalovaných na území této smluvní strany.
ČÁST III
Závěrečná ustanovení
Článek 78
Tato Smlouva bude ratifikována. K výměně ratifikačních listin dojde v Bukurešti v době co nejkratší.
Článek 79
Smlouva nabývá účinnosti jeden měsíc po výměně ratifikačních listin. Smlouva zůstane v platnosti pět let ode dne nabytí účinnosti.
Jestliže žádná ze smluvních stran nevypoví Smlouvu alespoň šest měsíců před uplynutím doby pěti let, její platnost se prodlužuje vždy o dalších pět let.
Dnem, kdy tato Smlouva nabude účinnosti, pozbývají platnosti mezi oběma smluvními stranami:
a) Úmluva o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských, obchodních a nesporných, uzavřená v Bukurešti dne 7. května 1925;
b) Úmluva o vydávání zločinců a právní pomoci ve věcech trestních, uzavřená v Bukurešti dne 7. května 1925.
Tato Smlouva byla sepsána ve dvou původních vyhotoveních, každé v jazyku českém a rumunském, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Na důkaz toho zmocněnci obou smluvních stran podepsali tuto Smlouvu a připojili pečeti.
Dáno v Praze dne 25. října 1958.

Z plné moci presidenta Československé republiky
V. Škoda v. r.
Z plné moci presidia Velkého národního shromáždění Rumunské lidové republiky
V. Dumitrescu v. r.

*) Na straně 13.