24/1958 Sb.
Vyhláška o Konsulární smlouvě mezi Československou republikou a Německou demokratickou republikou

24
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 12. března 1958
o Konsulární smlouvě mezi Československou republikou a Německou demokratickou republikou.

Dne 24. května 1957 byla v Berlíně sjednána Konsulární smlouva mezi Československou republikou a Německou demokratickou republikou.
Národní shromáždění projevilo s Konsulární smlouvou souhlas dne 31. října 1957 a president republiky ji ratifikoval dne 7. února 1958. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 18. února 1958.
Podle svého článku 24 Konsulární smlouva nabyla účinnosti dne 18. února 1958.
České znění Konsulární smlouvy se vyhlašuje v Příloze Sbírky zákonů.*)

David v. r.


KONSULÁRNÍ SMLOUVA
mezi Československou republikou a Německou demokratickou republikou
President Československé republiky a president Německé demokratické republiky, přejíce si prohloubit vztahy mezi oběma státy také v oblasti konsulárních styků, se rozhodli uzavřít tuto smlouvu. K tomu účelu jmenovali svými zmocněnci:
President Československé republiky
ministra zahraničních věcí Václava Davida,
president Německé demokratické republiky
náměstka předsedy ministerské rady a ministra zahraničních věcí Dr. Lothara Bolze,
kteří, vyměnivše si své plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě, se dohodli takto:
I. Vysílání konsulů
Čl. 1
Smluvní strany se zavazují, že budou na svém státním území vzájemně povolovat zřizování generálních konsulátů, konsulátů, vicekonsulátů a konsulárních jednatelství (dále jen „konsuláty“) a vysílání generálních konsulů, konsulů, vicekonsulů a konsulárních jednatelů (dále jen „konsulové“). Před jmenováním konsulů požádá vysílající stát přijímající o souhlas s jejich osobou a jejich konsulárním obvodem.
Čl. 2
(1) Konsulové se ujmou své činnosti po jmenování vysílajícím státem a po udělení exequatur přijímajícím státem. V konsulském patentu musí být vyznačen jejich konsulární obvod.
(2) Orgány přijímajícího státu budou konsulům a jejich konsulárním spolupracovníkům poskytovat při jejich činnosti veškerou potřebnou pomoc.
Čl. 3
(1) Činnost konsulů končí jejich odvoláním, odnětím exequatur nebo úmrtím.
(2) Při úmrtí, odvolání, přechodné nepřítomnosti nebo při jinaké překážce bránící konsulovi v činnosti smí vykonávat konsulova úřední oprávnění jeho zástupce, byla-li předtím jeho úřední vlastnost oznámena příslušnému orgánu přijímajícího státu. Zástupce, který byl pověřen přechodným vedením konsulátu, požívá všech práv, výsad a výhod, poskytnutých touto smlouvou konsulovi.
Čl. 4
Sídla konsulátů, počty jejich zaměstnanců a konsulární obvody budou stanoveny dohodou smluvních stran.
II. Práva, výsady a výhody konsulů
Čl. 5
(1) Přijímající stát zaručuje konsulům a jejich konsulárním spolupracovníkům nerušený výkon jejich služební činnosti.
(2) Úřední místnosti konsulátů jsou nedotknutelné. V úředních místnostech, jakož i v bytech konsulů nebudou provádět orgány přijímajícího státu bez souhlasu konsula žádná donucovací opatření.
(3) Konsulární archivy jsou v každém případě nedotknutelné. Soukromé listiny nesmějí být uschovány v konsulárním archivu.
(4) Úřední korespondence je nedotknutelná a nepodléhá žádné censuře. Totéž platí pro telegramy, telefonní hovory a dálnopisy.
(5) Konsulové mají při písemném styku s orgány vysílajícího státu právo šifry a mohou používat diplomatických kurýrů.
Čl. 6
Konsulům je dovoleno opatřit úřední budovu znakem vysílajícího státu a nápisem s označením jejich úřadu. Na úřední budově a na svém obytném domě smějí vyvěšovat vlajku vysílajícího státu a připevňovat ji na služebních vozidlech.
Čl. 7
Konsulové a jejich konsulární spolupracovníci nepodléhají, pokud jde o jejich služební činnost, pravomoci přijímajícího státu.
Čl. 8
Konsulové a jejich konsulární spolupracovníci jsou povinni o všech záležitostech, které nejsou předmětem jejich služební činnosti, vydávat svědectví před orgány přijímajícího státu. Nebudou-li se moci dostavit, budou vyslechnuti ve svém bytě nebo vydají svou výpověď písemně.
Čl. 9
(1) Konsulové a všichni spolupracovníci, kteří jsou občany vysílajícího státu, jsou na základě vzájemnosti osvobozeni od všech služebních plnění osobních a věcných, vyplývajících ze správních předpisů, jakož i od přímých daní.
(2) Pozemky a budovy jsou osvobozeny od všech věcných služebních plnění, vyplývajících ze správních předpisů, na základě vzájemnosti jen tehdy, používají-li jich konsulové a jejich konsulární spolupracovníci jako úředních nebo obytných místností.
(3) Konsulům a jejich konsulárním spolupracovníkům se poskytuje při dovozu předmětů osobní a služební potřeby osvobození od cla do výše dohodnutého ročního limitu.
Čl. 10
Ustanovení článků 5 až 9 platí přiměřeně pro manželky konsulů a jejich nezletilé děti žijící s nimi ve společné domácnosti.
III. Úřední oprávnění konsulů
Čl. 11
(1) Konsulové hájí v souladu s mezinárodním právem a mezinárodními zvyklostmi práva a zájmy vysílajícího státu, jakož i jeho občanů a právnických osob.
(2) Konsulové se mohou při výkonu svých úředních oprávnění obracet na státní orgány ve svém konsulárním obvodu; mohou se u nich ohrazovat proti porušení práv a zájmů vysílajícího státu, jeho občanů a právnických osob.
Čl. 12
Konsulové mají právo registrovat občany vysílajícího státu, kteří se trvale nebo dočasně zdržují v jejich konsulárním obvodu. Předpisy smluvních stran o ohlašovací povinnosti zůstávají nedotčeny.
Čl. 13
(1) Konsulové mají právo vydávat občanům vysílajícího státu pasy.
(2) Konsulové udělují občanům vysílajícího státu, cizím státním příslušníkům, jakož i osobám bez státní příslušnosti visa potřebná pro vstup do vysílajícího státu nebo výjezd z něho.
Čl. 14
Konsulové přijímají žádosti o udělení státního občanství vysílajícího státu.
Čl. 15
Konsulové mají právo provádět na konsulátech, ve svých bytech, v bytech občanů vysílajícího státu, jakož i na lodích plujících pod jeho vlajkou nebo letadlech nesoucích jeho výsostné označení, tyto úkony:
1. sepisovat nebo ověřovat prohlášení občanů vysílajícího státu;
2. sepisovat, ověřovat a uschovávat závěti nebo jednostranná prohlášení občanů vysílajícího státu, jakož i přijímat do úschovy jejich písemnosti;
3. sepisovat nebo ověřovat listiny o právních úkonech mezi občany vysílajícího státu, pokud tyto právní úkony neodporují zákonům přijímajícího státu. Konsul nesmí sepisovat nebo ověřovat listiny o právních úkonech o zřízení nebo zcizení práv k budovám a pozemkům, které jsou na území přijímajícího státu;
4. sepisovat nebo ověřovat listiny o právních úkonech mezi občany vysílajícího státu a občany přijímajícího státu, jestliže se tyto právní úkony týkají výlučně zájmů na území vysílajícího státu nebo záležitostí, které na území tohoto státu mají být provedeny, a jestliže tyto právní úkony neodporují zákonům vysílajícího státu a přijímajícího státu;
5. ověřovat podpisy občanů vysílajícího státu na písemnostech všeho druhu; legalisovat písemnosti, které pocházejí od orgánů nebo úředních osob vysílajícího státu nebo přijímajícího státu, jakož i od soukromých osob, a opisy těchto písemností ověřovat;
6. ověřovat překlady písemností, které pocházejí od orgánů nebo úředních osob vysílajícího státu nebo přijímajícího státu, jakož i od soukromých osob;
7. přijímat do úschovy peníze a cenné předměty občanů vysílajícího státu; příslušné právní předpisy přijímajícího státu zůstávají nedotčeny;
8. jiné úkony, kterými je pověří vysílající stát, pokud nejsou v rozporu se zákony přijímajícího státu.
Čl. 16
Konsulové mohou ustanovovat poručníky a opatrovníky pro občany vysílajícího státu a vykonávat nad nimi v těchto případech dohled. Dovědí-li se konsulové, že majetek občana vysílajícího státu je beze správy, mohou pro něj ustanovit opatrovníka.
Čl. 17
Pro činnost konsulů v dědických věcech občanů vysílajícího státu platí ustanovení Smlouvy mezi Československou republikou a Německou demokratickou republikou o právních stycích v občanských, rodinných a trestních věcech ze dne 11. září 1956.
Čl. 18
(1) Před konsuly a k tomu zmocněnými konsulárními spolupracovníky lze uzavírat podle práva vysílajícího státu manželství, jsou-li oba snoubenci občany vysílajícího státu.
(2) O uzavření manželství uvědomí konsul příslušný orgán přijímajícího státu.
Čl. 19
(1) Konsulové mají právo osvědčovat podle předpisů vysílajícího státu narození a úmrtí občanů vysílajícího státu.
(2) O narozeních a úmrtích uvědomí konsul příslušný orgán přijímajícího státu.
Čl. 20
(1) Konsulové jsou oprávněni poskytovat lodím vysílajícího státu jakoukoli možnou pomoc. Mohou zejména vstupovat ve styk s posádkou a cestujícími, přezkoumávat lodní listiny a pořizovat protokoly o nákladu a o účelu cesty nebo o zvláštních událostech.
(2) Hodlají-li orgány přijímajícího státu provést na obchodních lodích vysílajícího státu donucovací opatření, musí o tom být konsul předem zpraven. Při provedení těchto opatření může být přítomen. To neplatí pro celní, pasové a zdravotní kontroly lodi, členů posádky nebo cestujících.
(3) Při katastrofách nebo haváriích lodí vysílajícího státu jsou konsulové oprávněni činit opatření k poskytnutí pomoci postiženým členům posádky a cestujícím lodi, k zajištění nákladů a k opravě lodi, nebo se jich dožadovat.
(4) Ustanovení jiných dohod o poskytování pomoci při lodních katastrofách nebo haváriích zůstávají tímto článkem nedotčena.
Čl. 21
(1) Konsulové jsou oprávněni poskytovat letadlům vysílajícího státu jakoukoli možnou pomoc. Zejména mohou v případě nouzového přistání podporovat členy posádky a cestující při styku s příslušnými orgány a činit vhodná opatření pro pokračování v cestě.
(2) Při katastrofách nebo nehodách letadel vysílajícího státu jsou konsulové oprávněni činit opatření k poskytnutí pomoci postiženým členům posádky a cestujícím letadla, k zajištění nákladů a k opravě letadla, nebo se jich dožadovat.
(3) Ustanovení jiných dohod o poskytování pomoci při leteckých katastrofách nebo nehodách zůstávají tímto článkem nedotčena.
IV. Závěrečná ustanovení
Čl. 22
Ustanovení této smlouvy o úředních oprávněních konsulů platí přiměřeně také pro pracovníky diplomatických misí, kteří byli pověřeni výkonem konsulární činnosti. Přímý styk s orgány přijímajícího státu bude upraven vzájemnou dohodou ministerstev zahraničních věcí smluvních stran.
Čl. 23
Tato smlouva se uzavírá na dobu pěti let. Smlouva zůstane platnou vždy dalších pět let, neprojeví-li jedna ze smluvních stran 6 měsíců před uplynutím takové lhůty své přání smlouvu vypovědět.
Čl. 24
Tato smlouva vyžaduje ratifikace. Nabude účinnosti dnem výměny ratifikačních listin, která bude provedena v Praze.
Vyhotoveno v Berlíně dne 24. května 1957 ve dvou prvopisech, vždy v české a německé řeči, při čemž obě znění jsou stejně platná.
Za presidenta
Československé republiky
V. David v. r.
Za presidenta
Německé demokratické republiky
Dr. Lothar Bolz v. r.

*) Na straně 31.