96/1974 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Úmluvě o potlačení protiprávního zmocnění se letadel

96
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 15. srpna 1974
o Úmluvě o potlačení protiprávního zmocnění se letadel

Dne 16. prosince 1970 byla v Haagu podepsána Úmluva o potlačení protiprávního zmocnění se letadel.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a president republiky ji ratifikoval s výhradou k článku 12 odstavci 1. Československá ratifikační listina byla uložena dne 6. dubna 1972 u vlád Svazu sovětských socialistických republik, Velké Británie a Severního Irska a Spojených států amerických.
Úmluva vstoupila v platnost na základě svého článku 13 dnem 14. října 1971. Pro Československou socialistickou republiku vstoupila v platnost dnem 6. května 1972.
Český překlad Úmluvy se vyhlašuje současně.

První náměstek ministra:
Krajčír v. r.


ÚMLUVA
o potlačení protiprávního zmocnění se letadel
Státy, které jsou stranami této Úmluvy,
uvědomujíce si, že protiprávní činy zmocnění se letadel nebo výkonu kontroly nad nimi během letu ohrožují bezpečnost osob a majetku, mají vážné důsledky pro provoz leteckých služeb a podkopávají důvěru národů světa v bezpečnost civilní letecké dopravy;
uvědomujíce si, že výskyt takových činů vede k vážnému znepokojení;
uvědomujíce si, že k tomu, aby se předešlo takovým činům, je naléhavě zapotřebí zajistit vhodná opatření k potrestání pachatelů,
dohodly se na následujícím:
Článek 1
Kterákoliv osoba, která na palubě letadla během letu:
a) protiprávně, za použití násilí nebo hrozby násilím nebo jakékoliv jiné formy zastrašování, se zmocní tohoto letadla nebo vykonává nad ním kontrolu nebo se pokusí o jakýkoliv takový čin, nebo
b) je spolupachatelem osoby, která páchá nebo se pokusí spáchat takový čin,  spáchá trestný čin (dále „trestný čin“).
Článek 2
Každá smluvní strana se zavazuje, že pro tento trestný čin stanoví přísné tresty.
Článek 3
1. Pro účely této Úmluvy je letadlo považováno za letadlo v letu v kterékoli době od okamžiku, kdy všechny jeho vnější dveře jsou uzavřeny po nastoupení cestujících na palubu, až do okamžiku, kdy kterékoliv z těchto dveří jsou otevřeny pro výstup. V případě nuceného přistání je let považován za trvající až do doby, kdy příslušné orgány převezmou odpovědnost za letadlo, osoby a majetek na palubě.
2. Tato Úmluva se nevztahuje na letadla používaná pro účely vojenské, celní nebo policejní.
3. Tato Úmluva bude používána pouze tehdy, když místo startu nebo místo skutečného přistání letadla, na jehož palubě k trestnému činu došlo, se nachází mimo území státu, v němž je toto letadlo registrováno; není rozhodující, zda letadlo podniká mezinárodní nebo vnitrostátní let.
4. Tato Úmluva se nevztahuje na případy uvedené v článku 5, jestliže místo startu a místo skutečného přistání letadla, na jehož palubě k trestnému činu došlo, se nachází na území téhož státu, je-li tento stát jedním ze států uvedených v tomto článku.
5. Bez ohledu na odstavce 3 a 4 tohoto článku budou články 6, 7, 8 a 10 použity nezávisle na tom, kde je místo startu nebo místo skutečného přistání letadla, bude-li pachatel nebo údajný pachatel zjištěn na území jiného státu než státu, v němž je letadlo registrováno.
Článek 4
1. Každá smluvní strana učiní taková opatření, jež budou nutná k založení její jurisdikce nad trestným činem nebo jakýmkoli jiným násilným činem proti cestujícím nebo posádce, spáchaným údajným pachatelem v souvislosti s trestným činem, v následujících případech:
a) je-li trestný čin spáchán na palubě letadla registrovaného v tomto státě;
b) když letadlo, na jehož palubě byl trestný čin spáchán, přistane na jeho území s údajným pachatelem ještě na palubě;
c) je-li trestný čin spáchán na palubě letadla pronajatého bez posádky provozovateli, který má své hlavní působiště, nebo nemá-li žádné takové působiště, který má své trvalé bydliště v tomto státě.
2. Každý smluvní stát učiní rovněž taková opatření, jež jsou nutná k založení jeho jurisdikce nad trestným činem v případě, kdy údajný pachatel je na jeho území a kdy jej nevydá v souladu s článkem 8 žádnému státu uvedenému v odstavci 1 tohoto článku.
3. Tato Úmluva nevylučuje trestní pravomoc vykonávanou v souladu s vnitřním právem.
Článek 5
Smluvní státy, které zřídí organizace pro společné provozování letecké dopravy nebo mezinárodní provozní agentury provozující letadla, jež podléhají společné nebo mezinárodní registraci, určí mezi sebou vhodným způsobem pro každé letadlo stát, který bude vykonávat jurisdikci a bude pro účel této Úmluvy státem registrace, a uvědomí o tom Mezinárodní organizaci pro civilní letectví, která sdělí tuto informaci všem státům, které jsou stranou této Úmluvy.
Článek 6
1. Je-li kterýkoliv smluvní stát, na jehož území se pachatel nebo údajný pachatel nachází, dostatečně přesvědčen o tom, že jej k tomu okolnosti opravňují, vezme ho do vazby nebo učiní jiná opatření, aby zajistil jeho přítomnost. Vazba a jiná opatření se budou řídit zákony tohoto státu, avšak mohou trvat pouze tak dlouho, jak je nutné pro zahájení trestního nebo vydávacího řízení.
2. Takový stát provede okamžité předběžné šetření skutečností.
3. Kterékoliv osobě, která je ve vazbě podle odstavce 1 tohoto článku, bude umožněno, aby se okamžitě spojila s nejbližším příslušným zástupcem státu, jehož je občanem.
4. Vezme-li stát podle tohoto článku osobu do vazby, uvědomí okamžitě stát, v němž je letadlo registrováno, stát uvedený v článku 4 odst. 1c), stát, jehož je zadržená osoba občanem, a pokud to považuje za vhodné, kterékoliv další zainteresované státy, o skutečnosti, že tato osoba je ve vazbě, a o okolnostech opravňujících k jejímu vzetí do vazby. Stát, který provádí předběžné šetření, uvedené v odstavci 2 tohoto článku, neprodleně sdělí svá zjištění zmíněným státům a uvede, zda zamýšlí vykonávat jurisdikci.
Článek 7
Smluvní stát, na jehož území je údajný pachatel zjištěn, bude povinen, pokud ho nevydá, bez jakékoliv výjimky a ať byl trestný čin spáchán na jeho území či nikoliv, předložit případ příslušným orgánům za účelem trestního stíhání. Tyto orgány rozhodnou stejným způsobem jako v případě kteréhokoliv jiného závažného trestného činu podle práva tohoto státu.
Článek 8
1. Trestný čin bude považován za zahrnutý do každé smlouvy o vydávání, jež existuje mezi smluvními státy, jako trestný čin podléhající vydání. Smluvní státy se zavazují, že zahrnou trestný čin jako trestný čin podléhající vydání do každé smlouvy o vydávání, jež mezi nimi bude uzavřena.
2. Jestliže smluvní stát, který vydání váže na existenci smlouvy, bude požádán jiným smluvním státem, s nímž nemá žádnou smlouvu o vydávání, o vydání pachatele, může podle své úvahy považovat tuto Úmluvu za právní podklad pro vydání, pokud jde o tento trestný čin. Vydání pachatele bude podléhat ostatním podmínkám stanoveným právním řádem státu, který byl o vydání požádán.
3. Smluvní státy, které neváží vydání pachatele na existenci smlouvy, uznají trestný čin mezi sebou za trestný čin podléhající vydání podle podmínek stanovených zákonem státu, který byl o vydání požádán.
4. Pro účel vydání pachatele mezi smluvními státy se bude k trestnému činu přistupovat jako k činu spáchanému nejen v místě, kde se udál, nýbrž také na území států, které jsou žádány, aby založily svou jurisdikci v souladu s článkem 4 odst. 1.
Článek 9
1. Když došlo nebo má dojít ke kterémukoliv z činů zmíněných v článku 1a), podniknou smluvní státy všechna vhodná opatření, aby kontrola letadla byla navrácena do rukou jeho oprávněného velitele nebo aby jeho kontrola nad letadlem zůstala zachována.
2. V případech upravených v předcházejícím odstavci kterýkoliv smluvní stát, ve kterém se letadlo nebo jeho cestující či posádka nacházejí, umožní pokračování cesty cestujícím a posádce co nejdříve, jak to bude uskutečnitelné, a bez prodlení vrátí letadlo a jeho náklad osobám, které jsou k vlastnictví oprávněny.
Článek 10
1. Smluvní státy si navzájem poskytnou v co největší míře pomoc v souvislosti s trestním řízením zahájeným pro trestný čin a jiné činy uvedené v článku 4. Právo státu, jemuž byla žádost zaslána, bude platit ve všech případech.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se nebudou dotýkat závazků z kterékoliv jiné smlouvy, dvoustranné nebo mnohostranné, kterou se řídí nebo bude řídit celkově nebo zčásti vzájemná pomoc v trestních věcech.
Článek 11
Každá smluvní strana sdělí v souladu se svým vnitřním právem Radě Mezinárodní organizace pro civilní letectví co nejdříve jakékoliv podstatné informace, které má k dispozici o:
a) okolnostech trestného činu;
b) krocích podniknutých podle článku 9;
c) opatřeních podniknutých vůči pachateli nebo údajnému pachateli a zvláště o výsledcích každého vydávacího řízení nebo jiného právního řízení.
Článek 12
1. Každý spor mezi dvěma nebo více smluvními státy, týkající se výkladu nebo používání této Úmluvy, který nemůže být vyřešen jednáním, bude na požádání jednoho z nich postoupen arbitrážnímu řízení. Jestliže do šesti měsíců od data požádání o arbitráž strany nejsou s to se dohodnout na organizaci arbitráže, může kterákoliv z těchto stran vznést spor k Mezinárodnímu soudnímu dvoru v souladu se Statutem Dvora.
2. Každý stát může při podpisu nebo ratifikaci této Úmluvy nebo přístupu k ní prohlásit, že se nepovažuje být vázán předchozím odstavcem. Ostatní smluvní státy nebudou vázány předchozím odstavcem ve vztahu ke kterémukoliv smluvnímu státu, který učinil takovouto výhradu.
3. Kterýkoliv stát, který učiní výhradu podle předcházejícího odstavce, může v kterékoliv době odvolat tuto výhradu tím, že uvědomí depozitární vlády.
Článek 13
1. Tato Úmluva bude otevřena k podpisu v Haagu 16. prosince 1970 státům, které se účastní Mezinárodní konference o leteckém právu, jež se koná v Haagu od 1. do 16. prosince 1970 (dále Haagská konference). Po 31. prosinci 1970 bude Úmluva otevřena k podpisu všem státům v Moskvě, Londýně a Washingtoně. Kterýkoliv stát, který nepodepíše tuto Úmluvu před jejím vstoupením v platnost podle odstavce 3 tohoto článku, může k ní kdykoliv přistoupit.
2. Tato Úmluva bude podléhat ratifikaci signatárních států. Ratifikační listiny a listiny o přístupu budou uloženy u vlád Svazu sovětských socialistických republik, Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a Spojených států amerických, které se tímto určují depozitárními vládami.
3. Tato Úmluva vstoupí v platnost třicet dní po datu uložení ratifikačních listin deseti signatárních států této Úmluvy, které se zúčastnily Haagské konference.
4. Pro ostatní státy vstoupí tato Úmluva v platnost v den vstupu této Úmluvy v platnost podle odstavce 3 tohoto článku nebo třicet dní po datu uložení jejich ratifikačních listin nebo listin o přístupu podle toho, k čemu dojde později.
5. Depozitární vlády budou neprodleně informovat všechny signatární a přistupující státy o datu každého podpisu, o každém datu uložení ratifikačních listin nebo listin o přístupu, datu vstupu této Úmluvy v platnost a jiných sděleních.
6. Jakmile tato Úmluva vstoupí v platnost, bude registrována depozitárními vládami podle článku 102 Charty OSN a podle článku 83 Úmluvy o mezinárodní civilní letecké dopravě (Chicago 1944).
Článek 14
1. Kterýkoliv smluvní stát může vypovědět tuto Úmluvu písemnou notifikací depozitárním vládám.
2. Výpověď nabude platnosti šest měsíců po dni, ve kterém depozitární vlády obdrží notifikaci.
Na důkaz toho níže podepsaní zmocněnci, řádně k tomu zmocnění svými vládami, podepsali tuto Úmluvu.
Dáno v Haagu, šestnáctého prosince devatenáct set sedmdesát, ve třech originálech, z nichž každý je vyhotoven ve čtyřech autentických textech v jazyce anglickém, francouzském, ruském a španělském.