87/1985 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Rakouskou republikou o vydávání

87
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 26. srpna 1985
o Smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Rakouskou republikou o vydávání

Dne 18. listopadu 1982 byla ve Vídni podepsána Smlouva mezi Československou socialistickou republikou a Rakouskou republikou o vydávání.
Se Smlouvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident Československé socialistické republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 11. července 1985.
Smlouva vstoupí v platnost na základě svého článku 37 odstavce 2 dnem 1. října 1985.
České znění smlouvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Ing. Chňoupek v. r.


SMLOUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Rakouskou republikou o vydávání
Prezident Československé socialistické republiky a spolkový prezident Rakouské republiky,
vedeni snahou prohloubit a ulehčit právní vztahy a právní styk mezi oběma státy,
jakož i vedeni přáním zcela a plně uskutečňovat ustanovení Závěrečného aktu Konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě,
dohodli se uzavřít tuto smlouvu.
Za tím účelem jmenovali svými zmocněnci:
Prezident Československé socialistické republiky
Ing. Bohuslava Chňoupka, ministra zahraničních věcí Československé socialistické republiky,
Spolkový prezident Rakouské republiky
dr. Willibalda Pahra, spolkového ministra zahraničních věcí Rakouské republiky,
kteří po výměně svých plných mocí, jež byly shledány v dobré a náležité formě, dohodli se na tomto:
Článek 1
Smluvní státy se zavazují, že si vzájemně na žádost podle ustanovení této smlouvy vydají osoby, které jsou v dožadujícím státě stíhány pro čin soudně trestný nebo jsou hledány za účelem výkonu soudem uloženého trestu nebo ochranného opatření.
Článek 2
Žádosti o vydání a průvoz se podávají písemně. Písemný styk se uskutečňuje mezi generálním prokurátorem Československé socialistické republiky, ministrem spravedlnosti České socialistické republiky a ministrem spravedlnosti Slovenské socialistické republiky na jedné straně a ministrem spravedlnosti Rakouské republiky na straně druhé. Diplomatická cesta se tím nevylučuje.
Článek 3
(1) Vydání se povoluje ke stíhání činů, za které podle práva obou smluvních států hrozí trest odnětí svobody přesahující jeden rok nebo ochranné opatření téhož trvání nebo trest těžší.
(2) Vydání k výkonu trestů nebo ochranných opatření, které byly právoplatně vysloveny za jeden nebo více činů uvedených v odstavci 1, se povoluje, když délka trestů nebo ochranných opatření, které mají být vykonány nebo jejich dosud nevykonaný zbytek činí nejméně jeden rok. Vydání k výkonu se povoluje i tehdy, když jen za jeden z činů, za které došlo k odsouzení, hrozí trest odnětí svobody přesahující jeden rok a také za ostatní činy může soud podle práva obou smluvních států uložit trest.
Článek 4
Vydání se v každém případě povolí, pokud mnohostranná úmluva dožádaný stát k vydání zavazuje.
Článek 5
Státní občané dožádaného státu se nevydávají.
Článek 6
Vydání se nepovolí, jestliže
1. by nebylo slučitelné se závazky dožádaného státu vyplývajícími z mnohostranných úmluv,
2. by jím byly porušeny zásady právního řádu nebo jiné podstatné zájmy dožádaného státu, nebo
3. se žádá o vydání pro čin, který podle názoru dožádaného státu je trestným činem politického charakteru, u něhož se zřetelem ke všem okolnostem případu, zejména způsobu spáchání, použitým nebo zamýšleným prostředkům nebo závažnosti vzniklých nebo možných následků nepřevažuje kriminální charakter.
Článek 7
Vydání se nepovolí, jestliže se žádá o vydání pro čin, který podle názoru dožádaného státu je podle jeho práva
1. činem vojenského charakteru nebo
2. činem, kterým byly porušeny daňové, monopolní, celní nebo devizové předpisy nebo předpisy týkající se hospodaření se zbožím nebo zahraničního obchodu.
Článek 8
(1) Vydání pro činy, které podléhají pravomoci soudů dožádaného státu, se nepovoluje.
(2) Vydání lze povolit bez ohledu na odstavec 1, povoluje-li se pro jiný čin a je-li třeba se zřetelem na zvláštní okolnosti, zejména z důvodů zjištění pravdy, výměry trestu nebo jeho výkonu dát přednost provedení trestního řízení v dožadujícím státě.
Článek 9
Vydání se nepovolí, jestliže osoba, která má být vydána, byla za čin, jehož se žádost týká:
1. pravomocně odsouzena soudem třetího státu a trest byl zcela vykonán, popřípadě celý nebo v dosud nevykonané části prominut nebo jeho vykonatelnost je podle práva třetího státu promlčena, nebo
2. soudem třetího státu, v němž byl čin spáchán, pravomocně zproštěna nebo její stíhání bylo zastaveno.
Článek 10
Vydání se nepovolí, jestliže trestní stíhání nebo výkon trestu nebo ochranného opatření jsou podle práva dožadujícího nebo dožádaného státu promlčeny.
Článek 11
K výkonu trestu nebo ochranného opatření pravomocně uloženého na základě soudního řízení vedeného v nepřítomnosti osoby, která má být vydána, se vydání povolí pouze tehdy, jestliže osoba byla o řízení, které bylo proti ní vedeno, vyrozuměna a v tomto řízení mohla uplatnit svá práva na obhajobu, nebo když dožadující stát ujistí, že řízení se po vydání provede znovu podle jeho právních předpisů v přítomnosti vydané osoby.
Článek 12
Vydání se nepovolí, jestliže osoba, o jejíž vydání se žádá, požívá na území dožádaného státu azylu.
Článek 13
Jestliže za čin hrozí trest smrti podle práva dožadujícího státu, nikoliv však podle práva dožádaného státu, nesmí být v dožadujícím státě trest smrti ani uložen ani vykonán.
Článek 14
Vydání osob, které byly podle práva dožádaného státu nebo podle práva dožadujícího státu v době činu vzhledem k jejich věku trestně neodpovědné, se nepovolí.
Článek 15
Vydání může být odmítnuto, jestliže by osobu, která má být vydána, se zřetelem k závažnosti činu, ze kterého je viněna, postihlo zřejmě nepřiměřeně tvrdě vzhledem k jejímu mladistvému nebo pokročilému věku, k jejímu zdravotnímu stavu, k jejímu dlouholetému pobytu v dožádaném státě nebo z jiných mimořádně závažných důvodů spočívajících v jejích osobních poměrech.
Článek 16
Jsou-li splněny podmínky pro vydání podle této smlouvy, nebrání vydání amnestie vyhlášená v dožádaném státě.
Článek 17
Povinnost k vydání není dotčena tím, že chybí návrh nebo zmocnění k trestnímu stíhání, které jsou potřebné podle práva dožádaného státu.
Článek 18
Vydání k výkonu trestu nebo ochranného opatření uloženého mimořádným soudem, který byl ustanoven jen dočasně, se nepovoluje. V případě vydání k trestnímu stíhání nesmí být vydaná osoba postavena v dožadujícím státě před takovýto soud.
Článek 19
(1) Vydaná osoba nesmí být za čin spáchaný před jejím předáním, na který se povolení k vydání nevztahuje, nebo z jiného důvodu nastalého před předáním, ani stíhána nebo potrestána ani omezována ve své osobní svobodě.
(2) Omezení podle odstavce 1 odpadá, jestliže:
a) dožádaný stát vysloví souhlas s trestním stíháním nebo výkonem soudem uloženého trestu nebo ochranného opatření. K žádosti o souhlas se připojí podklady uvedené v článku 23 a protokol, ze kterého je patrno stanovisko vydané osoby k zamýšlenému rozšíření trestního stíhání nebo výkonu trestu. Výslech musí provést soudce nebo prokurátor při respektování zákonných předpisů. Vydaná osoba musí být poučena o významu a účelu výslechu. Souhlas se udělí, jestliže z činu, jehož se žádost týká, podle této smlouvy vyplývá povinnost povolit vydání; nebo
b) vydaná osoba se po svém konečném propuštění zdržuje na území dožadujícího státu déle než 45 dní, přestože je mohla a směla opustit, nebo jestliže se po opuštění tohoto státu do něho dobrovolně vrátí nebo je do něho zákonným způsobem navrácena z třetího státu. Podmíněné propuštění bez nařízení omezujícího svobodu pohybu vydané osoby se rovná konečnému propuštění na svobodu.
(3) Dožadující stát může učinit opatření, která jsou podle jeho práva nutná k tomu, aby vydaná osoba byla dopravena mimo území nebo aby se zabránilo promlčení.
(4) Během lhůty uvedené v odstavci 2 písm. b) se vydané osobě povolí výjezd bez zřetele na případná vnitrostátní ustanovení dožadujícího státu, která by tomu bránila, ledaže by tato osoba po svém vydání spáchala nový čin, který je trestný. V tomto případě začíná lhůta uvedená v odstavci 2 písm. b) teprve, až je vydaná osoba také v řízení, které bylo zahájeno pro tento čin, s konečnou platností propuštěna na svobodu.
Článek 20
Je-li čin během řízení v dožadujícím státě právně posouzen jinak než ve vydávacím řízení, smí být vydaná osoba při dodržení článku 19 stíhána nebo odsouzena jen potud, pokud by zjištěný stav věci připouštěl vydání i podle nového právního posouzení. V případě pochybností si dožadující stát opatří stanovisko dožádaného státu.
Článek 21
(1) Vydaná osoba smí být za čin spáchaný před předáním dále vydána do třetího státu pouze se souhlasem dožádaného státu. K žádosti o souhlas k dalšímu vydání do třetího státu se připojí vyhotovení nebo ověřené opisy (kopie) podkladů třetího státu pro vydání a protokol, z něhož je patrno stanovisko vydané osoby k zamýšlenému dalšímu vydání. Výslech musí provést soudce nebo prokurátor při respektování zákonných předpisů. Vydaná osoba musí být poučena o významu a účelu výslechu.
(2) Souhlasu k dalšímu vydání není třeba, je-li dán jeden z předpokladů článku 19 odstavce 2 písm. b).
Článek 22
K žádostem podávaným podle této smlouvy, jakož i k přiloženým podkladům, se nepřipojují jejich překlady.
Článek 23
(1) K žádosti o vydání se připojí vyhotovení nebo ověřený opis (kopie) soudního zatýkacího rozkazu, listiny stejné účinnosti nebo vykonatelného odsuzujícího soudního rozhodnutí.
(2) Pokud toto není obsaženo v těchto listinách, připojí se kromě toho:
a) vylíčení činu s uvedením místa a doby jeho spáchání,
b) právní posouzení činu a znění zákonných ustanovení, která je nutno použít nebo která byla použita,
c) v případě žádosti o vydání k výkonu trestu nebo ochranného opatření podklady, ze kterých je patrna vykonatelnost rozhodnutí a délka trestu nebo ochranného opatření, které mají být vykonány,
d) pokud možno přesné údaje o osobě, o jejíž vydání se žádá, její státní občanství a její bydliště nebo místo pobytu.
Článek 24
Nepovažuje-li dožádaný stát zaslané údaje a podklady za postačující, požádá o potřebné doplnění. Dožádaný stát může stanovit přiměřenou lhůtu pro doručení tohoto doplnění. Při marném uplynutí této lhůty rozhodne na základě podkladů, které jsou k dispozici.
Článek 25
Podá-li dožadující stát žádost o vydání podle ustanovení této smlouvy a je-li důvod k domněnce, že osoba, o jejíž vydání se žádá, se zdržuje na území dožádaného státu, dožádaný stát učiní neprodleně podle svého práva opatření potřebná pro její vypátrání. Je-li to nutné, vezme tuto osobu do vydávací vazby nebo učiní jiná opatření k zabránění jejímu úniku.
Článek 26
(1) Dožadující stát může v naléhavých případech požádat o uvalení předběžné vydávací vazby na hledanou osobu. Takovou žádost lze podat i dálnopisně nebo telegraficky. Dožádaný stát rozhodne podle svého práva o uvalení předběžné vydávací vazby nebo o nařízení jiných opatření k zabránění úniku hledané osoby.
(2) V žádosti o uvalení předběžné vydávací vazby se musí uvést, že je k dispozici jedna z listin uvedených v článku 23 odstavci 1 a že se zamýšlí podat žádost o vydání. Musí obsahovat také krátké vylíčení činu s uvedením doby a místa jeho spáchání, odkaz na trest nebo ochranné opatření, které hrozí nebo které se má vykonat, jakož i pokud možno přesné údaje o osobě, o jejíž vydání se bude žádat, její státní občanství a její bydliště nebo místo pobytu. Dožadující stát se neprodleně vyrozumí o tom, do jaké míry bylo jeho žádosti vyhověno.
(3) Předběžná vydávací vazba může být zrušena, jestliže během 20 dnů od zatčení nedojde žádost o vydání a podklady uvedené v článku 23 odstavci 1. Předběžná vydávací vazba nesmí v žádném případě překročit 40 dnů od uvedené doby. Předběžná vydávací vazba však může být kdykoli zrušena, když dožádaný stát učiní opatření, která považuje za nutná pro zabránění útěku hledané osoby.
(4) Zrušení předběžné vydávací vazby není na překážku opětovnému zatčení a vydání, jestliže žádost o vydání dojde později.
Článek 27
Dozvědí-li se příslušné orgány jednoho smluvního státu o tom, že na území tohoto smluvního státu se zdržuje osoba, o jejíž vydání může druhý smluvní stát požádat, dotáží se jej neprodleně, zda žádá o vydání této osoby. Je-li osoba vzata do předběžné vydávací vazby, je nutno o tom neprodleně vyrozumět druhý smluvní stát s uvedením doby zatčení a místa vazby.
Článek 28
(1) Dožádaný stát rozhodne o vydání co možná nejdříve a o svém rozhodnutí vyrozumí dožadující stát. Úplné nebo částečné odmítnutí je nutno zdůvodnit.
(2) V případě povolení vydání oznámí dožádaný stát též, kdy je připraven k předání vydávané osoby. Smluvní státy se dohodnou o době a místu předání orgánům dožadujícího státu.
(3) Vydávaná osoba může být s výhradou případu uvedeného v odstavci 4 propuštěna z vydávací vazby, jestliže během 15 dnů od doby, kdy dožádaný stát je připraven k předání, není převzata. Po uplynutí 30 dnů od této doby se v každém případě propustí z vydávací vazby a žádost o vydání se považuje za bezpředmětnou. Dožádaný stát poté může novou žádost o vydání za tentýž čin odmítnout.
(4) Zabrání-li předání nebo převzetí vyšší moc, vyrozumí o tom smluvní stát, kterého se tato událost týká, stát druhý. Oba smluvní státy se co možná nejdříve dohodnou na určení nové doby předání. Na tuto dobu se pak vztahují ustanovení odstavce 3.
(5) Doprovázející personál, který dopraví vydávanou osobu na území druhého smluvního státu nebo ji odtud vyzvedne, je oprávněn učinit na území druhého smluvního státu do předání nebo po převzetí vydávané osoby nutná opatření k zabránění jejímu úniku.
Článek 29
(1) Žádá-li o vydání osoby jeden ze smluvních států a některý třetí stát, rozhoduje o přednosti mezi žádostmi o vydání dožádaný stát se zřetelem ke všem okolnostem, zejména ke smluvním závazkům, k místu spáchání činu, k časovému pořadí žádostí, ke státnímu občanství osoby, jež má být vydána, k možnosti jejího dalšího vydání a vztahují-li se žádosti na různé činy, i k jejich závažnosti.
(2) Žádá-li jeden ze smluvních států a některý třetí stát druhý smluvní stát o vydání a je-li dána přednost žádosti třetího státu, oznámí dožádaný stát druhému smluvnímu státu současně s rozhodnutím o žádosti o vydání, zda souhlasí s případným dalším vydáním ze třetího státu do druhého smluvního státu.
Článek 30
(1) Dožádaný stát může po povolení vydání odložit předání osoby, jež má být vydána,
a) jestliže tato osoba není schopna transportu,
b) při novém projednání žádosti o vydání z důvodu nových důkazů nebo skutečností, nebo
c) jestliže proti osobě, která má být vydána, se má v dožádaném státě provést trestní řízení pro jiný čin nebo jestliže má na ní být vykonán trest odnětí svobody nebo ochranné opatření uložené jeho soudy nebo správními orgány za jiný čin.
(2) Je-li předání odloženo podle odstavce 1 písm. c), může dožádaný stát na požádání dožadujícího státu dočasně mu předat osobu, která má být vydána, k provedení naléhavých procesních úkonů, zejména hlavního líčení. Procesní úkony je třeba v žádosti blíže popsat. Předaná osoba se musí po provedení procesních úkonů nebo na požádání dožádaného státu neprodleně předat zpět.
(3) Dožadující stát musí držet dočasně předanou osobu až do zpětného předání ve vazbě. Tato vazba se započítává do trestu, který v dožádaném státě má být uložen nebo byl uložen.
Článek 31
(1) Je-li povoleno vydání osoby, povolí se bez zvláštní žádosti též vydání předmětů, které
a) mohou sloužit jako důkazní prostředky nebo které
b) vydávaná osoba získala trestným činem nebo jako protihodnotu za takové předměty.
(2) Je-li to možné, předají se předměty současně s vydávanou osobou. Předají se i tehdy, nemůže-li být již povolené vydání provedeno z důvodu úmrtí nebo útěku této osoby.
(3) Předměty, které podléhají zajištění, odnětí nebo propadnutí nebo jsou potřebné k trestnímu řízení v dožádaném státě, mohou být po dobu trvání tohoto řízení zadrženy nebo předány s podmínkou vrácení.
(4) Práva dožádaného státu nebo třetích osob k předmětům zůstávají v každém případě nedotčena. Vzhledem k těmto právům se předměty po skončení řízení v dožadujícím státě co možná nejdříve a bezplatně vrátí dožádanému státu. Pokud by taková práva utrpěla předáním újmu, vydání se nepovolí.
(5) Dožádaný stát oznámí v případě odstavce 1 současně se sdělením o zajištění předmětů, zda vydávaná osoba je srozuměna s jejich bezprostředním vrácením poškozenému. Dožadující stát oznámí dožádanému státu co možná nejdříve, zda se zříká předání předmětů za podmínky, že budou poškozenému nebo jeho pověřenci vydány proti předložení potvrzení jeho příslušných soudů nebo prokuratur.
(6) Při vydání předmětů podle tohoto článku se nepoužijí omezující předpisy o dovozu a vývozu věcí a deviz.
Článek 32
S výhradou ustanovení této smlouvy se na řízení o vydání a na vydávací vazbu na území dožádaného státu uplatňuje jeho právo.
Článek 33
Dožadující stát vyrozumí dožádaný stát o výsledku trestního řízení. Je-li o tom vydáno pravomocné rozhodnutí, zašle se v jednom vyhotovení nebo jeho jeden ověřený opis (kopie).
Článek 34
(1) Průvoz osoby vydávané třetím státem jednomu ze smluvních států územím druhého smluvního státu se povoluje za stejných podmínek jako vydání. Pokud není dále stanoveno jinak, platí ustanovení této smlouvy o vydávání i pro průvoz.
(2) Dožádaný stát může průvoz odmítnout, týká-li se žádost osoby, proti níž se v tomto státě vede trestní řízení, nebo existuje-li vykonatelný odsuzující rozsudek nebo mohl-li by průvoz porušit podstatné zájmy tohoto státu.
(3) Dožádaný stát musí prováženou osobu držet po dobu průvozu ve vazbě. Bez souhlasu vydávajícího státu ji nesmí za činy spáchané před průvozem ani stíhat ani na ní nesmí vykonat trest nebo ochranné opatření.
(4) Při přepravě vzdušnou cestou bez mezipřistání není třeba výslovného povolení přelétaného smluvního státu. Dožadující stát předem vyrozumí tento stát o tom, že je k dispozici jedna z listin uvedených v článku 23 odstavci 1, že neexistuje žádná překážka pro průvoz ve smyslu této smlouvy, zejména, že převážená osoba není státním občanem přelétaného státu. Při nouzovém přistání na území přelétaného státu má toto oznámení stejné účinky jako žádost o uvalení předběžné vydávací vazby uvedené v článku 26.
Článek 35
Smluvní státy upustí od úhrady nákladů, které jim vznikly na jejich území v souvislosti s vydáním, dočasným předáním (článek 30 odstavec 2) nebo s vydáním předmětů (článek 31). Dožadující stát však nese náklady za leteckou přepravu, které vznikly předáním provedeným na jeho přání leteckou cestou, nebo náklady vzniklé průvozem.
Článek 36
V této smlouvě znamená výraz „ochranné opatření“ opatření spojené s odnětím svobody, které se ukládá podle trestních zákonů rozhodnutím soudu vedle nebo namísto trestu. Je-li trvání opatření, které se ještě má vykonávat, neurčité, vychází se z nejvyšší výměry přípustné podle zákona.
Článek 37
(1) Tato smlouva podléhá ratifikaci. Ratifikační listiny budou vyměněny v Praze.
(2) Smlouva vstoupí v platnost prvního dne třetího měsíce, který následuje po měsíci, ve kterém byly vyměněny ratifikační listiny.
(3) Smlouva zůstává v platnosti na neurčitou dobu, pokud jeden ze smluvních států smlouvu písemně diplomatickou cestou nevypoví; v tomto případě pozbývá smlouva platnosti rok po výpovědi.
Na důkaz toho zmocněnci obou smluvních států tuto smlouvu podepsali a opatřili ji pečetěmi.
Dáno ve Vídni dne 18. listopadu 1982 ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém a německém, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Za Československou socialistickou republiku:
Ing. Bohuslav Chňoupek v. r.
Za Rakouskou republiku:
Dr. Willibald Pahr v. r.