401/1950 Ú. l. I
Vyhláška báňského hejtmanství (vrchního báňského úřadu) v Brně o ochraně dolů proti požárům.

401.
VYHLÁŠKA
bánského hejtmanství (vrchního báňského úřadu) v Brně
ze dne 10. června 1950
o ochraně dolů proti požárům.
Báňské hejtmanství (vrchní báňský úřad) v Brně vydává podle § 3 odst. 2 a 4 zákona čís. 57/1928 Sb., o zařízení a působnosti báňských úředů, tyto předpisy:

I. Rozsah působnosti.
§ 1.
Tyto báňsko-policejní předpisy se vztahují:
a) na všechny kamenouhelné doly revíru ostravskokarvínského a revíru rosického v plném znění,
b) na ostatní doly v úředním obvodu báňského hejtmanství (vrchního báňského úřadu) v Brně s výjimkou ustanovení §§ 5—7, 16—21, 23—30, 32, 33 a 35.
II. Ustanovení všeobecná.*)
A. Úvodní díla, jízda a chůze, povrchová zařízení a hasicí zařízení na povrchu.
§ 2.
Úvodní díla.
(1) Vtažné jámy nebo štoly, v nichž jest pro výstavbu jámových budov nebo výstroj jámy nebezpečí ohně, musí býti opatřeny u ohlubně i na všech patrech a při každém jejich vyústění do podzemních děl uzávěrami (kouřové dveře), které umožní rychlou isolaci od podzemních prostorů, kdyby bylo nebezpečí vnikání požárních plynů nebo kouře do dolu. Kouřové dveře musí býti tak zařízeny, aby je bylo lze s obou stran snadno otevříti a uzavříti.
(2) Musí býti postaráno o to, aby v případě uzavření ohlubně byl umožněn přívod větrů do dolu jinou cestou (nouzový průchod).
(3) Přípravné hrázové dveře (§ 20 odst. 1) a pojistné hrázové dveře (§ 15 odst. 4 a 5 vyhlášky báňského hejtmanství v Brně č. 402/1950 Ú. l. I, o ochraně uhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhelného prachu) jsou-li postaveny v blízkosti jámy, nahrazují kouřové dveře.
§ 3.
Jízda a chůze.
Výbušných jam a hlavních výbušných chodeb smí se použití k pravidelné jízdě a chůzí mužstva jen tehdy, má-li osádka dostatečnou příležitost dostati se rychle při výskytu záduch z výbušného větrního proudu do neohrožených nebo vtažných větru a těmi pak na povrch. Výjimky povoluje revírní báňský úřad.
Povrchová zařízení.
§ 4.
(1) Budovy nad vtažnými i výbušnými jamami nebo štolami a jiné stavby v přímé blízkosti takových děl musí býti nadále jen ohnivzdorně zařízeny (zdivo nebo železo) a chráněny proti blesku. Kde tomu tak není, stanoví revírní báňský úřad potřebná protipožární opatření.
(2) Takové budovy musí býti ohnivzdorně odděleny nebo ohnivzdorně uzavíratelné proti všem přilehlým nebo nebezpečně blízkým budovám, které jsou požárem nebezpečné (např. třídírny).
(3) V takových budovách nebo v nebezpečné blízkosti takových děl nesmí býti uskladňovány hořlavé hmoty.
(4) V provozních budovách a v jejich blízkosti budiž kouření á každé neopatrné zacházení s ohněm zakázáno a na dodržování tohoto zákazu přísně dbáno.
§ 5.
(1) V třídírnách (v úpravnách na sucho) a v prádlech (v úpravnách na mokro) kamenného uhlí je zakázáno používati otevřeného světla jakéhokoliv druhu a volného ohně. V takových provozovnách smí se používati k umělému osvětlování jen osvětlení elektrického, vyhovujícího předpisům ESČ, k osvětlování uzavřených nádrží na uhlí jen důlních akumulátorových lamp, schválených pro doly s třaskavými plyny. Příslušné zákazy buďtež na vchodech a jiných vhodných místech vyvěšeny.
(2) Nádrže na uhlí — nejsou-li pod uzávěrou kysličníku uhličitého — buďtež tak odvětrávány, aby bylo znemožněno nahromadění methanu v těchto nádržích nebo v přilehlých prostorách budovy.
(3) Zásoby uhlí, ležící v nádržích delší dobu, třeba pozorovati a v případě zapaření včas učiniti opatření, aby se uhlí nevznítilo.
§ 6.
Třídírny a prádla kamenného uhlí buďtež pravidelně čištěny. Podlahy, schody a jiné plochy buďtež denně od prachu a uhelné drtě vyčištěny, místa za provozu nepřístupná musí býti vyčištěna po každém zastavení provozu, nejméně však jednou měsíčně, stropy a stěny nejméně jednou za půl roku.
§ 7.
(1) Mají-li se v třídírnách a prašných prostorách prádel kamenného uhlí konati opravy, které vyžadují nutně použití otevřeného ohně, smí se tak díti jen po předchozím schválení závodního a jen tehdy, je-li zařízení v příslušném prašném prostoru mimo provoz. S otevřeným ohněm smí se pracovati jen za stálého dozoru a jen když okolní místa a zvláště také místa nalézající se pod místem opravy byla očištěna a důkladně navlhčena. Hasicí prostředky musí býti v dostatečné míře po ruce.*)
(2) Pro práci s otevřeným ohněm v mokrých (neprašných) prostorách prádla stačí příkaz mistra (dozorce). Netřeba dávati zařízení mimo provoz, pokud toho způsob práce sám nevyžaduje, a netřeba skrápěti vlhkých míst. Jinak platí ustanovení odstavce 1.
(3) Za prašné prostory prádla platí všechny prostory, kde jsou zařízení pracující se suchým uhlím, které ještě neprošlo vodou, na př. dopravní pásy na surové uhlí, odprašovací zařízení, skládka surového uhlí, nakládací a vykládací stanice lanových drah a pod. Mokré části prádla jsou prostory, kde se zpracují již produkty prádla prošlé vodou, jako na př. prané uhlí, proplástek, hlušiny, flotační kaly a pod.
(4) V prádle, kde nejsou prašné prostory zřetelně odděleny od mokrých částí prádla (na př. mokré svazečky jsou v prostorech, kde je zařízení na osívání a třídění surového uhlí), platí pro celá prádla předpisy jako pro prašné prostory.
§ 8.
Ustanovení §§ 5—7 platí obdobně pro všechny provozovny, kde se tvoří nebo usazuje uhelný prach a pro které neplatí zvláštní předpisy.**)
§ 9.
Všechny provozovny, ve kterých jsou instalovány kabely nebo ve větším množství isolované elektrické vodiče, musí se dáti odvětrávati v nejvyšším místě u stropu, aby se tam nemohly nahromaditi otravné plyny, které vznikají po spálení kabelů zkratem a pod.
Hasicí zařízení na povrchu.
§ 10.
(1) Ke zdolání požárů jámových a ostatních povrchových budov musí býti po ruce vhodné a vždy upotřebitelné hasicí prostředky v dostatečném množství. Zejména nutno také dbáti, aby byl zajištěn přívod proudu pro elektrický pohon čerpadel, jichž je potřebí k hašení ohně. Nemá-li báňský závod rozvedenou tlakovou vodu se stálým zdrojem, musí býti zřízeny a udržovány přiměřeně veliké vodní nádrže.
(2) Vodní hasicí zařízení buďtež nejméně měsíčně, ostatní nejméně půlročně přezkoušena. O přezkoušení nutno věsti záznamy.
(3) Při hašení ohně v prašných prostorách (§§ 5—8) budiž používána voda pouze v rozprášeném stavu. Jsou-li místa požáru polévána vodou, musí tato přitékati bez tlaku.
(4) Hasicích přístrojů tetrachlorových (s náplní chloridu uhličitého) smí se při zachování náležité opatrnosti používati jen na volném prostranství, nikoliv v uzavřených místnostech, v nichž by mohlo dojiti k nahromadění fosgenu a chloru.
§ 11.
(1) Pro hašení ohně musí býti vycvičeno hasičské mužstvo.
(2) V každé směně musí býti zaměstnáni dělníci, kteří jsou vycvičeni pro hašení ohně. To platí také pro každou provozovnu, ve které jsou hasicí přístroje.
§ 12.
(1) Jakmile vypukl oheň na závodě, musí to býti neprodleně hlášeno nejblíže dosažitelnému dozorci a závodnímu. Dále nutno postupovati podle požárního řádu (§ 58).
(2) Dělníci musí býti poučeni, jak se mají chovati při ohni, po příp. výbuchu.
(3) V jakém rozsahu má se zastaviti za ohně provoz, rozhodne osoba, která řídí hasicí práce. Rovněž tak zastavené nebo mimo provoz jsoucí zařízení smí býti uvedeno do chodu jen na rozkaz této osoby.
B. Opatření proti vzniku a šíření se požárů v důlních dílech.
§ 13.
Použití otevřeného ohně.
(1) Zavěšování košů s koksem v jámě nebo jiných důlních dílech k ohřívání větrů a pod. není dovoleno.
(2) Práce s otevřeným ohněm v jámě nebo jiných důlních dílech jsou dovoleny za týchž podmínek, jaké platí pro svařování a spájení (§ 75 vyhl. min. průmyslu č. 2391/1948 Ú. l. I).
(3) V dolech, kde je ještě dovoleno otevřené světlo, musí se lampy tak zavěšovati, aby nemohly způsobiti oheň v dole.
§ 14.
Vybavení podzemních provozoven.
(1) Hlavní strojovny a strojně zařízené dílny pod zemí musí míti ohnivzdornou výstroj. Jsou-li elektricky osvětleny, musí býti po ruce přenosné důlní lampy pro případ poruchy nebo vypnutí proudu před hašením ohně a pod. Dále musí tyto provozovny býti vybaveny vhodnými hasicími přístroji.*)
(2) Ohnivzdorná výstroj jest zdivo, beton, torkretová omítka, železná výstroj se železnými pažinami a pod.
§ 15.
Vznik ohně třením, elektřinou, okysličováním a pod.
(1) Třeba zabraňovati neobyčejnému vzniku tepla v dole třením, elektřinou, okysličováním a pod. Proto budiž pečlivě dohlíženo na strojní a elektrická zařízení.**)
(2) Stanoviště pohonu dopravních žlabů a pasů, které se pravidelně nepřenášejí a zůstávají delší dobu na jednom místě, musí míti na vzdálenost nejméně 5 m od pohonného stroje na všechny strany ohnivzdornou výstroj (§ 14 odst. 2).
(3) Těsnění potrubí na stlačený vzduch musí býti z hmoty odolné proti vznícení.*)
(4) Všechny odřezky a štěpiny dřeva, vzniklé při práci v dole, papíry a jiné snadno vznětlivé látky nutno běžně odstraňovati z dolu.
§ 16.
Otvírka a příprava.
(1) Chodby smí býti raženy jen potud, pokud toho vyžaduje otvírka ložiska a větrání dolu, jakož i příprava pro porub ložiska.
(2) Šachtice nebuďtež umísťovány přímo na chodby nebo překopy, nýbrž na odbočné chodby, aby bylo možno v nich stavěti uzavírací hráze.
(3) Jsou-li do poddajné tvárnicové výstroje dávány dřevěné vložky, musí tyto býti napuštěny tak, aby nebyly lehce vznítitelné a musí býti do zdiva vkládány tak, aby netvořily souvislé pásy.
§ 17.
Chodby pod stařinami.
Razí-li se chodby pod stařinami, budiž pro nebezpečí požáru nebo závalu, pokud to není již známo, zjišťována vrty mocnost celiny. Na základě výsledku tohoto zjištění učiní pak závodní dolu podle okolností potřebná opatření. Zvláštní péči jest věnovati výstroji takových chodeb.
§ 18.
Porub.
(1) Ve všech důlních dílech budiž uhlí čistě dobýváno, aby nezůstávalo ve stařinách, kde by se mohlo zapařiti nebo vznítiti. Ježto se uhlí zapařuje nejčastěji v poměrně čerstvém závalu, třeba s rubáním co možná rychle postupovati.
(2) Ztrátám uhlí v závalech jest čeliti vhodným způsobem přípravy a porubu a výstrojí úměrnou tlakovým poměrům.
(3) Nutné uhelné pilíře buďtež ponechány v takových rozměrech, aby spolehlivě zabraňovaly průchodu větrů po dobu potřeby. Slabé pilíře nutno zesíliti přiléhajícími pásy plné, po případě utěsněné základky. Při dobývání do pole, kde je nutno zabránili nežadoucímu průchodu větrů stařinami a nebezpečí zápar, musí se základkové pásy utěsňovati pískem, slínem a pod. Jsou-li sloje rubány až do šibíku, buďtež boky šibíku vyzdívány kamennými zdmi na maltu, nikoliv dřevěnými hráněmi s kamennou výplní.
(4) Z vyrubaných prostorů dlužno čistě vyklizovati uhlí a prorostlý kámen, jsou-li podle zkušeností náchylny k samovznícení.
(5) Jest přihlížeti k tomu, aby uhlí ve strmých slojích nepadalo do závalu nebo do základky. K zakládání vyrubaných prostorů nesmí se použiti hmot, které by se mohly zapařiti.
(6) Porub do pole na zával nebo s částečnou základkou, nezabraňující prolomení stropu, jest u slojí do úklonu nejvýše 45° dovolen jenom, nejsou-li v nadloží do pětinásobné mocnosti sloje — měřeno kolmo na vrstvy — nevyrubané, nečistě vyrubané sloje, uhelné pásky nebo uhlím prorostlé vrstvy kamene, které by se mohly vznítiti. Za prorostlé pokládají se ty vrstvy, které v 25 cm, měřeno kolmo na vrstvy, obsahují 5 cm nebo více uhlí.
(7) K prozkoumání nadloží slojí v případech naznačených v odstavci 6 třeba zřizovati stropové vývrty na délku nejméně pětinásobné mocnosti sloje ve vzdálenostech přibližně po 100 m po směru a úklonu. Místa a výsledky těchto vývrtů buďtež zaznamenávány. Jsou-li poměry v nadloží spolehlivě známy nebo přesahuje-li úklon 45°, netřeba stropových vývrtů.
(8) Revírní báňský úřad povoluje úlevy z ustanovení odstavce 6 a 7 nebo je podle potřeby zostřuje.
§ 19.
Porubná pole a porubná oddělení.
(1) Aby v případě nutného uzavření místa zápary nebo ohně daly se uzavírací práce snadno provésti a aby ztráty na úhelném majetku nebyly zbytečně veliké, buďtež větší porubná pole tak připravena, aby vzniklo více porubných oddělení, které lze vyřaditi z průchodního větrního proudu rychle, jednoduše a malým počtem uzávěr.
(2) Pro rozsah porubných polí a porubných oddělení jsou především závažné: stupeň náchylnosti uhlí k samovznícení, stupeň nebezpečí nahromadění třaskavých plynů, úložné poměry, místní provozní poměry a pod.
(3) Jednotlivá porubná oddělení nebuďtež spojována se sousedními důlními prostorami (mimo prostory opuštěné) na více místech, než to provozní poměry nezbytně vyžadují.
(4) Pro hranice porubných polí a porubných oddělení buďtež podle možnosti využity přirozené hranice jako smrsky, stlaky a pod. nebo hraniční a ochranné pilíře.
§ 20.
Přípravné hrázové dveře a přípravné hráze.
(1) V dolech s třaskavými plyny II. třídy nebezpečenství jakož i v těch dolech I. třídy nebezpečenství, které zvlášť určí revírní báňský úřad, musí býti pro každé samostatné větrní oddělení postaveny přípravné hrázové dveře podle vzoru schváleného revírním báňským úřadem. V případech zvýšeného nebezpečí samovznícení uhlí může revírní báňský úřad takové přípravné hrázové dveře naříditi i pro každé porubné pole. Takové přípravné hrázové dveře třeba zřizovati v místech, kde větry vcházejí do větrního oddělení (porubného pole) a kde z něho vycházejí, jakož i v jiných přístupech.
(2) Takové dveře musí býti zajištěny v otevřené poloze a musí býti opatřeny zařízením proti otevření zpětným nárazem po uzavření. Tyto dveře nutno nejméně jednou měsíčné přezkoušeti, zda-li se dobře zavírají. Výsledek těchto prohlídek nutno zapsati v evidenčním listu (§ 57 odst. 2) a zjištěné nedostatky ihned odstraniti.
(3) V dolech I. třídy nebezpečenství pro uzavření těch větrních oddělení, kde se používá dopravních pásů s elektrickým nebo vzdušným pohonem nebo elektrického zařízení (transformátorů, vrátků, brázdících strojů a pod.), třeba zříditi aspoň přípravné hráze, t. j. musí býti v místech, kde větry vcházejí do větrního oddělení a kde z něho vycházejí, jakož i v jiných přístupech zřízeny záseky potřebné šířky do boků, stropu a spodku, vyzděné na ozub, a uzavírací poklopy (t. zv. žofínské) musí býti připraveny v zásobě aspoň pro skupinu několika blízkých dolů.
(4) Kde není nebezpečí nahromadění methanu, mohou se s povolením rev. báň. úřadu místo žofínských poklopů připraviti jednodušší uzávěry přípravných hrází na př. dřevěnými poklopy větších rozměrů, než jsou žofínské.
(5) Hráze pro konečné uzávěry (odst. 1 až 4) musí býti postaveny v chodbě, v níž jest aspoň na 5 m ode dveří na obě strany ohnivzdorná výstroj a to v zásecích do boků, stropu a počvy, jež se musí zhotovovati bez trhací práce. Ve sloji nutno uvolněné uhlí odstraniti a záseky zříditi ve zdravém uhlí do hloubky aspoň 0.5 m. Kde je toho třeba, budiž dodatečné uvolnění a sesutí uhelného boku ve styku s hrází zamezeno vhodným způsobem (výdřevou, přizdívkou a pod.).
(6) Tyto hrázové uzávěry mají:
a) těsně uzavírati,
b) vydržeti náraz výbuchu,
c) dovoliti uzavření v době co nejkratší při použití nejmenšího počtu lidí,
d) býti zabezpečeny proti samočinnému uzavření při výbuchu a otevření při zpětném nárazu,
e) umožniti současné uzavření jak úvodního, tak i výdušného proudu,
f) býti ohnivzdorné (vyjma dveřních křídel, které mohou býti dřevěné, avšak obložené oboustranně plechem aspoň 2 mm silným).
§ 21.
Plán rozdělávky a porubu.
Správa závodu je povinna předložiti revírnímu báňskému úřadu plán rozdělávky a porubu ve slojích nebo jejich částech, ve kterých hodlá vésti poruby do pole. Revírní báňský úřad přezkouší učiněná nebo plánovaná bezpečnostní opatření a předepíše další, případně povolí úlevy z ustanovení §§ 16—20.
C. Větrání.*)
§ 22.
Větrací pece.
Je zakázáno používati k větrání větracích pecí, koksových košů a pod.
§ 23.
Příprava a rozdělávka.
(1) Počet míst pro vstup a výstup větrů v každém porubném poli budiž omezen na nutnou míru. Příčného pronikání větrů porubným polem jest se co možná vyvarovati.
(2) Aby protahování větrů stařinami bylo zabráněno, budiž porub veden v zásadě od hranice rubaného pole směrem k čáře, spojující místa vstupu a výstupu větrů.
§ 24.
Úpadní vedení větrů.
Odvádění větrů z porubného pole na úpad (dovrchní pole) budiž omezeno jen na nevyhnutelné případy.
§ 25.
Větrání závalem.
Odvádění větrů závalem budiž podle možnosti omezeno jen na předčasné závaly osazených rubání a závaly při dobírkách ohradníků.
Větrání porubů.
§ 26.
Větry buďtež vedeny co možná těsně podél porubné stěny. Při porubu pilířů stupňovitě pod sebou ležících je proto třeba upraviti postup porubu v jednotlivých pilířích tak, aby větry táhly co možná blízko porubu a neměly kratší cestu stařinami.
§ 27.
Tam, kde by mohly větry unikající zavaleným stropem způsobiti samovznícení uhlí v nadložních uhelných páscích, v nečistě vyrubaných nadložních slojích nebo v nadložních stařinách, nutno užiti plné základky, leda že lze nebezpečí tomu čeliti jinými prostředky, na př. jsou-li tyto uzavřeny spolehlivými hrázemi zabraňujícími průtah větrů nadložím. V takových případech je zvlášť nutno, aby rubání postupovalo od hranic (z pole) a aby byly připraveny uzávěry (§ 20).
§ 28.
Mají-li se rubati části sloje ležící na větrním rozhraní mezi sousedícími oblastmi dvou větráků, nutno to předem ohlásiti revírnímu báňskému úřadu, který projedná a stanoví, jakým způsobem se zamezí ztrátám větrů.
Stařiny.
§ 29.
(1) Všechny odhozené stařiny musí býti od vtažné i výdušné jámy těsně odděleny. Proto musí býti všechny přerážky, chodby ve sloji nebo překopy, nepotřebné pro běžný provoz, kterými by mohly ztracené větry vnikati do stařin nebo vycházeti z nich, uzavřeny hrázemi, jež nutno stále udržovati těsné. Stane-li se taková hráz časem nepřístupnou, třeba se postarati zavčas o jinou uzávěru.
(2) Není-li jinak předepsáno, buďtež hráze na těsnost pravidelně prohlíženy dozorcem nejméně jednou týdně. Výsledek prohlídky budiž zaznamenáván.
§ 30.
(1) Udržovati větrní cesty přímo pod stařinami vyšších pater nebo nadložních slojí jest jen tehdy dovoleno, jsou-li tyto stařiny na vyšších patrech nebo v nadložních slojích řádně uzavřeny.
(2) Totéž platí pro vedení větrů přímo pod základkou tam, kde by větry mohly unikati touto základkou do nečistých stařin.
(3) Ztrátám větrů budiž věnována zvláštní pozornost; ztracené větry znamenají vždy nebezpečí, poněvadž cesty jejich nelze sledovati.
(4) Odhozené šachtice v dole, nelze-li je těsně uzavříti jiným způsobem (hráze na překopech a pod.), buďtež vyplněny zcela pískem nebo jinými drobnozrnnými nehořlavými hmotami, spojky k nim vyplněny základkou, zapěchovány slínem a zazděny hrázemi.
III. Zdolávání zápar a důlních ohňů.
A. Předběžná opatření.
§ 31.
Kamenný prášek (písek), voda.
(1) Pro případ přímého hašení ohně nutno v dole na účelně volených místech uložiti dostatečnou zásobu kamenného prášku nebo písku.
(2) V dolech, kde jest již položeno vodovodní potrubí (na př. k zábraně vývinu uhelného prachu promáčením porubných stěn nebo k svlažování uhelného prachu výjimkou z předpisů o používání kamenného prachu), budiž vodovodní potrubí s náležitým počtem přípojek pro hadice prodlouženo do všech chodeb a prorážek se sběrnými dopravními pasy.
§ 32.
Hasičské komory.
Na každém hlavním těžním patře, případně ve vzdáleném důlním oddělení se soustředěnou těžbou budiž zřízena na vhodném místě hasičská komora, ve které musí býti stále po ruce potřebné hmoty a náčiní pro rychlé uzávěrky peřeními, trubky různých světlostí, odbočky, kohouty, šoupátka a ventily, přechodní trubky na různé světlosti, zařízení k navrtávání trub, k upevňování odboček z takových míst potrubí, dále potřebné příruby, těsnící kroužky a šrouby, ruční pěnové hasicí přístroje, hadice s proudnicí, náčiní, páčidla, ocelové trubky a pod. Stav této hasičské výstroje budiž uveden na tabulce umístěné v komoře.
§ 33.
Hasičské vozy.
(1) V blízkosti hasičských komor budiž stále pohotově jeden nebo více hasičských vozů nebo jiný dopravní prostředek s hmotami, potřebnými pro první zásah při zmáhání ohňů. (Hadice, trubky, zařízení na navrtávání a připojení trub, odbočky potrubí, náčiní zednické, zámečnické a elektrikářské a pod.)
(2) Na každém dole používajícím v dole dopravních pásů budiž kromě toho v pohotovosti vozík se zařízením na výrobu vzduchové pěny.
Zásoby hmot, náčiní a prostředků k hašení.
§ 34.
(1) Na každém dole musí býti na povrchu udržována zásoba písku, potřebného ke zřízení pískových hrází, dále dostatek cihel a stavebního písku, cementu, dřeva, po př. na dolech ohrožených častějšími ohni i zásoba příměsi do malty, umožňující rychlé ztvrdnutí.
(2) Každý důl musí míti v záchranné stanici na povrchu také náčiní k navrtávání potrubí a ve skladišti trubky a výzbroj pro vodovody, jakož i hadice a jiné na doplnění výzbroje uvedené v § 32.
§ 35.
V ústřední záchranné stanici budiž udržována zásoba jutových pytlů pro případ zřizování pískových zatímních hrází a důlní pěnové hasicí přístroje s dostatečnou zásobou náplní.
Různá opatření v dole.
§ 36.
Není-li důl vybaven vodovody k zábraně vývinu uhelného prachu, musí míti u důlních žump pohotově menší čerpadlo, poháněné stlačeným vzduchem nebo elektricky, aby bylo možno urychleně tlačiti vodu na požářiště vzduchovým potrubím, připojeným na tuto pumpu.
§ 37.
Na křižovatkách chodeb třeba se postarati o možnost přepojování vodovodu na vzduchovod. Pokud možno budiž připraveno takové přepojení spojkami s ventily, kohouty nebo šoupátky.
§ 38.
Na překopech buďtež také vyrubané sloje označeny tabulkami, aby i po zatlačení boků bylo lze je nalézti, což je důležité při umísťování uzavíracích hrází.
§ 39.
Poučování a cvičení.
(1) Dozorci a osoby zaměstnané u zařízení, u nichž může vzniknouti oheň, zvláště u dopravních zařízení, buďtež poučováni o možnosti vzniku ohně u těchto zařízení a o prostředcích, jak se před nimi chrániti.
(2) Tyto osoby a osádka ohrožených úseků musí býti poučeny o záchranných cestách, směru útěku a pod. a občas nutno vykonati také cvičení, jak si třeba počínati v určitých případech vzniku ohně.
B. Vlastní zdolávání ohňů.
§ 40.
Oheň v jámě.
(1) Hoří-li výdušná jáma, budiž postaráno o to, aby mužstvo co nejrychleji vyjelo vtažnou jámou. Když se tak stalo, zastaví se větráky hořící jámy a zahájí se zmáhání ohně.
(2) Hoří-li vtažná jáma a je-li při tom pro kouř a horko přístup do dolu nemožný, budiž co nejrychleji působeno k tomu, aby se stala hořící vtažná jáma výdušnou. V tomto případě budiž učiněno opatření, aby mužstvo rychle vyjelo jinými nedotčenými vtažnými jamami, nebo kde těchto není, výdušnou jámou, případně záchrannou cestou k sousednímu dolu. Větráky výdušných jam se zastaví na rozkaz závodního. Proudí-li po zastavení větráků ještě větry, uzavřou se i uzávěrky větrních kanálů na dobu, pokud se bezpečně větry neobrátí vlivem hořící jámy.
(3) Zdolávání ohně ve vtažných nebo výdušných jamách vpouštěním vody smí se podniknouti teprve tehdy, když mužstvo bezpečně opustilo důl, případně ohrožené větrní proudy, nebo možno-li předpokládati, že se v dole nebo v ohrožených větrních proudech nikdo živý nemůže nacházeti.
§ 41.
Oheň v důlních dílech.
(1) Vznikne-li z jakékoliv příčiny oheň v důlních prostorách a zpozoruje-li se ještě v zárodku, třeba jej ihned hasiti kamenným prachem, vodou, kusem látky a pod. Je-li oheň způsoben elektrickým proudem, nutno před jeho hašením vodou vypnouti proud, který se nesmí zapínati dříve, dokud místo nebylo odborníkem prohlédnuto a zjištěno, že závada je odstraněna Nedá-li se tímto způsobem oheň ihned uhasiti, nutno při volatí hasičský vůz a podati zprávu nejbližšímu dozorci, který ihned podá hlášení správě dolu za účelem opatření potřebných sil k hašení a záchrany horníků v postižené části dolu, ohrožených kouři, obsahujícími otravný kysličník uhelnatý, kysličník uhličitý a nedostatek kyslíku.
(2) Závodní zařídí ihned po hlášení ohně svoláni záchranného mužstva.
(3) Hasičské mužstvo musí býti opatřeno elektrickými akumulátorovými lampami a za účelem zjišťování plynů benzinovou větérkou i indikátorem kysličníku uhelnatého. Hasičské mužstvo musí doprovázeti záchranná četa, opatřená dýchacími přístroji, aby byla pro případ nutného zákroku v pohotovosti.
(4) Postup hašení třeba dobře promysleti a postupovati plánovitě. Hašení má býti řízeno jen z jednoho místa. Řízení hasicích prací třeba soustřediti jen v ruce závodního a po příchodu úřední komise jen do rukou jejího předsedy. Dozorci při halení a vedoucí záchranných čet musí se přesně držeti daných příkazů, samostatné mohou jednati jen při přímém nebezpečí života.
(5) V případě, že je vodovod po ruce, připojí se na nejbližší odbočku ve vodovodu před ohněm hadice s proudnicí, kterou hasí se hořící výdřeva postupně směrem po větrech. Přitom třeba, vyžadují-li tak poměry, zajišťovati uhašenou část chodby výpomocnou výstrojí, aby mohlo býti dále postupováno s hašením bez nebezpečí závalu.
(6) Hoří-li uhelné boky, třeba žhoucí uhlí strhovati a na spodku chodby je pak hasiti vodou nebo kamenným práškem. Přímé stříkání vody do žhoucího uhlí vyvolává vývin vodního plynu i rozklad vody žárem na vodík a kyslík, které tvoří výbušnou směs.
(7) Jelikož oheň se šíří v chodbách, ve kterých proudí větry, velmi rychle, nesmí býti trpně vyčkáváno, až snad bude k ohni přivedena voda, nýbrž musí se oheň hasiti i bez vody, zejména kamenným práškem.
(8) K hašení otevřených ohňů v důlních dílech lze použiti hasicích přístrojů vodních, práškových nebo pěnových a to buď ručních nebo velkých tak zv. důlních hasicích přístrojů. Hasicích přístrojů s tetrachlorovou náplní nesmí se použiti v důlních prostorách pro možnost vývinu fosgenu a chloru.
(9) Použije-li se (v začátcích ohně) ručních hasicích přístrojů, musí býti použity současně nejméně tři s přiměřenou zásobou náplní, aby nepřetržitě — i po dobu výměny náplní — byl aspoň jeden přístroj v činnosti.
§ 42.
Oheň v rubání.
(1) Vznikla-li zápara v rubání postupujícím do pole a nevyžadují-li poměry jiného postupu, může se zápara zdolávati také omítnutím základky nad spodní vtažnou chodbou, kudy mohou pronikati větry do stařin, a pod vrchní výdušnou chodbou, kudy vychází záparové zplodiny, a to silnou omítkou slínovou nebo vápennou, kterou třeba postupně a urychleně rozšířiti na obou chodbách na celou odrubanou směrnou délku sloje, aby se zabránilo pronikání vtažných větrů stařinami k výdušné chodbě. Při tom třeba utěsňovati i trhliny ve stropu chodeb, jimiž by mohly větry pronikati nad základkovými pásy do nebo z vyrubaných prostor.
(2) Lze-li ze značně vysoké teploty záparových zplodin, pronikajících základkovým pásem usuzovati, že ohnisko zápary není daleko, možno se pokusiti proniknouti základkou až k němu, aby horké uhlí nebo horniny byly odstraněny, uhašeny vodou a odvezeny, okolí zápary vychlazeno a vzniklé dutiny vyplněny nehořlavými hmotami jako pískem, slínem a pod.
(3) Dále lze někdy utlumiti záparu vpouštěním vody do pravděpodobného ohniska zápary železnými trubkami nebo zaplavováním hnízda zápary vodou s jemným popelem, kamenným práškem nebo i vpouštěním kysličníku uhličitého do ohniska zápary.
(4) Nepodaří-li se žádným z uvedených způsobů utlumiti záparu v základce nebo závalech v rubání, postupujícím do pole, ba objevují-li se známky, že zápara se rozšiřuje a přechází v oheň (větší vývin par a kouře, více CO, zvýšená teplota a j.). nezbývá než zastaviti a — pokud ještě možno — urychleně vyklidit rubání, aby mohlo býti záparou postižené pole co nejrychleji uzavřeno hrázemi ve všech do rubání vedoucích chodbách a přerážkách. Toto uzavírání třeba připravovati bez ohledu na pokusy o přímé hašení zápary, tedy ihned po zjištění zápary.
(5) Při stavění uzavíracích hrází postupuje se pak obdobně jako při uzavírání rozdmychaných ohňů v chodbách (§§ 46 až 53).
§ 43.
Oheň za vyzdívkou.
(1) Vznikne-li za hotovou vyzdívkou chodeb nebo jam zápara nebo oheň, budiž nejdříve odstraněna netěsnost zdiva, umožňující oheň a to prodloužením zdiva nebo jiným vhodným způsobem. Selhou-li tyto prostředky, budiž po případném předchozím opatrném ochlazení požářiště vtlačením vody přikročeno s náležitou opatrnosti k otevření zdiva a zdolání ohně tím, že se odstraní zapařená nebo hořící část sloje.
(2) Jsou-li však za vyzdívkou již větší zapařené nebo hořící volné prostory, smí se zdivo otevříti jen podle ustanovení §§ 54 až 56 (jako zmáhání důlních prostorů uzavřených pro oheň).
(3) Otevřený, příp. odstraněním hořících částí vzniklý volný prostor nesmí se opět uzavříti prostě znovuzřízením vyzdívky chodby nebo jámy, nýbrž musí být vzduchotěsně vyplněn zdivem k uhlí těsně přiléhajícím nebo případně vzduchotěsně omítnut maltou a úplně zaplaven nehořlavými těsnicími hmotami. Obezdívka nebo rozpukaná část uhlí budiž, je-li třeba, ještě dotěsňována vyzdívkou přiléhající k uhlí nebo řádnou maltovou omítkou a opakovaným obílením chodeb a prostorů vznikých vytěžením zapařeného nebo hořícího uhlí, vtlačením vody s vápenným mlékem nebo řídkou maltou, zaplavením nehořlavou těsnící hmotou, vypěchováním popelem zvlhčeným vápenným mlékem atd.
(4) Zakládati takové volné prostory suchým popelem k utěsnění zapařených částí uhlí se smí zpravidla jen dočasně.
§ 44.
Oheň v důlní strojovně.
(1) K hašení ohně v důlních strojovnách nebo dílnách s elektrickým zařízením nelze použíti vody, nýbrž jen nevodivých hasicích prostředků, určených pro hašení ohně na elektrickém zařízení. V první řadě třeba vypnouti elektrický proud ve strojovně, po případě v nejbližší rozvodně.
(2) Pro uzavřené prostory může se použíti i hasicích přístrojů s kysličníkem uhličitým nebo práškových hasicích přístrojů. Hasicích přístrojů se vzduchovou pěnou lze použíti k hašení ohně na elektrických zařízeních jen do napětí 500 V, ježto při vyšším napětí je již pěna vodivou.
(3) Důlní ohně ve strojovnách a dílnách lze také uhasiti jejich těsným uzavřením se strany vtažných a výdušných větrů.
§ 45.
Oheň na lokomotivě.
(1) Zpozoroval-li řidič, že na lokomotivě vznikl oheň, musí okamžitě chod lokomotivy zastaviti, uzavříti přívod pohonné látky k motoru a bezodkladně přikročiti k hašení ohně, pokud je v začátcích, aby se nerozšířil na výdřevu nebo dřevěné součásti výstroje důlních chodeb. U Dieselových lokomotiv spustí řidič se svého stanoviště hasicí přístroj s kysličníkem uhličitým. U lokomotiv se spalovacími motory pokusí se o hašení s hasicím přístrojem nebo tlumí oheň uplácáváním hustou látkou nebo zasypává oheň pískem nebo kamenným práškem ze zásoby na lokomotivě nebo z beden na trati.
(2) Došlo-li k ohni na lokomotivě hned po jejím výjezdu z nádraží na trať, lze postiženou lokomotivu odtáhnouti jinou po ruce v nádraží se nacházející lokomotivou do vozovny a tam ji uzavříti uzavřením vstupních a výdušných otvorů a tak oheň uhasiti. Případně může se dopraviti hořící lokomotiva do prostoru mezi hrázovými dveřmi, aby tam oheň byl oddělen od ostatního dolu, po případě tlumen nebo i udušen nedostatkem kyslíku. V tom případě nutno však utěsňováním hrázových dveří zameziti co nejvíce přístup vzduchu k hořící lokomotivě v prostoru mezi dveřmi.
(3) Došlo-li však k ohni na lokomotivě dále na trati a je-li zřejmé, že nebude oheň v nejkratší době uhašen, třeba bez prodlení zahájiti zákroky k záchraně horníků ohrožených jedovatými kouři, unášenými důlními větry. Nejprve třeba zastaviti co nejdříve větrák u příslušné výdušné jámy, aby se aspoň zmírnila rychlost větrů v důlních chodbách. Horníci mají býti co nejrychleji varováni a vyzváni k okamžitému opuštění pracovišť a k odchodu k záchranným cestám podle místních poměrů. V hašení ohně na lokomotivě musí býti bez přerušení pokračováno s největším úsilím a také vzniklý snad oheň výdřevy musí býti bez prodlení hašen způsobem uvedeným v § 41.
Uzávěry požářiště hrázemi.
§ 46.
(1) Ukáže-li se, že opatření uvedená v §§ 41—45 jsou nedostatečná, nebo nabyl-li oheň již takového rozsahu, že jeho přímé zdolávání uvedenými způsoby se jeví již předem jako nedostatečné nebo nemožné a není-li obavy z vývinu třaskavých plynů, buďtež dotčené důlní prostory ihned uzavřeny těsným dřevěným pažením, hrázemi z pískových pytlů a pod., příp. přípravnými dveřmi nebo hrázemi (§ 20), nelze-li ohrožený úsek uzavříti v užším kruhu. Na to se přikročí ihned k trvalému uzavření hrázemi.
(2) Hráze staví se na dobrou cementovou maltu (1 : 3), k níž se za účelem rychlého tvrdnutí a zpevnění hráze přidávají přísady na př. tricosal. Hráze třeba pečlivě připojovati maltou na horniny v zásecích, případně na ozuby v přípravných hrázích a pozorně zalévati spáry mezi cihlami maltou. Hotové hráze, se pak omítnou nejprve hrubší a pak jemnou maltou podle možností z obou stran za účelem lepšího utěsnění.
(3) Je-li vývin třaskavých plynů takový, že nelze vyloučiti jejich výbuch, musí se po prvním uzavření přípravnými dveřmi nebo hrázemi vyčkati tak dlouho, až nebezpečí výbuchu pomine a pak teprve se přikročí k dohotovení (dozdění) hrází.
(4) Uzavírací práce nutno provésti co nejrychleji s nejmenším počtem lidí a za stálého dozoru.
§ 47.
(1) Strana vtažná a výdušná uzavírají se současně. Není-li to možné z jakýchkoliv důvodů, (pro horko, kouř, nebo požárové plyny na výdušné straně), budiž napřed uzavřena vtažná strana.
(2) V nedýchatelných plynech musí se uzavírati v záchranných dýchacích přístrojích.
(3) Jest dbáno toho, aby byl uzavíraný prostor nebo důlní oddíl větrán při uzavírání natolik, aby se zamezilo hromadění výbušných směsí nebo vzdutí požárních plynů a jejich proniknutí do jiných větrných oddělení.
(4) Nelze-li oheň uzavříti v dole, budiž vzduchotěsně uzavřen celý důl na ohlubních vtažných jam a také výdušných, není-li jejich uzávěrka postačující.
§ 48.
(1) Při vývinu požárových plynů a kouře budiž až na mužstvo ke zdolání potřebné odvolána osádka z postiženého větrního proudu a, je-li nebezpečí výbuchu, z celého dolu.
(2) Horníky, zaměstnané stavbou hrází, nutno chrániti zvláštními prachovými uzávěrami, na nichž jest kamenný prach v množství aspoň 200 kg/m2 rozdělen v celém průřezu chodby. Tyto uzávěry třeba postaviti v takové vzdálenosti od místa možného výbuchu, aby výbuchem mohly býti uvedeny v činnost. Mezi prachovou závěrou a hrází třeba dodržeti větší vzdálenost, 50— 100 m.
§ 40.
Po dobu uzavíracích prací buďtež zkoumány větry uzavíraných důlních prostor na obsah třaskavých plynů a kysličníku uhelnatého. Prokáže-li tato zkouška nebo jiné pozorování nebezpečné zvětšení tohoto obsahu nebo lze-li toto zvětšení předena očekávati, budiž veškeré mužstvo nepracující na uzávěrkách odvoláno z ohrožených dolových polí, příp. z celého dolu.
§ 50.
(1) Plyny v uzavřených důlních prostorách (§§ 46, 47) buďtež zkoumány v přiměřených obdobích až k úplnému uhašení ohně na obsah kyslíku, kysličníku uhelnatého, kysličníku uhličitého, uhlovodíků a vodíku. Také tlak vzdušin v uzavřených prostorách nutno měřiti vodním manometrem a zaznamenávati.
(2) Jest učiniti opatření, aby vzorky vzdušin byly brány a jejich rozbory konány odborně, spolehlivě a rychle. Trubky na braní vzorků vzdušin z požářiště za hrázemi třeba klásti na vtažné i výdušné straně až za přípravné hráze (pažení, zátky a pod.) a umísťovati blíže stropu chodeb.
(3) Zejména budiž dbáno toho, aby se vzorky vzdušin braly na výdušné straně, pokud možno za přetlaku. Je-li více takových míst, budiž dána přednost místu nejblíže k ohnisku požáru.
§ 51.
(1) Je-li uzavírka požářiště dokončena uzavřením poklopů ve hrázích, buďtež s ohledem na možnost výbuchu v požářišti družstva pracující na uzávěrkách, jakož i osádka pracovišť z přiměřeného okruhu okolo požářiště odvolány na nejméně 24 hodiny. Po uplynutí této čekací lhůty mohou býti pracoviště opět osazena, dovolil-li to revírní báňský úřad.
(2) Pro hrubé posouzení výbušnosti vzdušin v požářišti lze použíti tohoto pravidla:
Za nevýbušné považují se vzdušiny,
a) obsahují-li 2% nebo více hořlavých plynů (kysličník uhelnatý, uhlovodíky příp. vodík), ale při obsahu kyslíku menším než 8%, nebo
b) obsahují-li 8% kyslíku nebo i více, ale obsah hořlavých plynů dohromady je menší než 2%.
§ 52.
(1) Prostory před uzavřenými hrázemi buďtež udržovány a větrány pomocně tak, aby hráze zůstaly přístupné, Způsob pomocného větrání (ssací nebo foukací) třeba voliti tak, aby rozdíl tlaku před a za hrází byl vyrovnán, nikoliv zvětšován.
(2) O prohlídkách těchto hrází platí ustanovení § 20 odst. 2.
(3) Větrní proudy, do nichž by mohly vnikati škodlivé plyny z požářiště, byť i uzavřeného, smějí se užívati ku větrání osazených pracovišť za požářištěm jen s povolením revírního báňského úřadu.
§ 53.
Opakovaným odebíráním vzorků a rozborem vzdušin z uzavřených požářišť a prohlídkou hrází nutno sledovati, co se děje v požářišti. Ukáže-li se, že uzávěrka není dosti těsná, nutno netěsnosti včas odstraňovati (s ohledem na znovuotevření uzavřených prostor).
IV. Zmáhání důlních prostorů uzavřených pro oheň.
§ 54.
(1) Důlní prostory uzavřené pro požár (§§ 46—53) smějí se v dolech bez třaskavých plynů otevříti a zmáhati vždy jen na rozkaz závodního dolu a jen za jeho dozoru nebo dozoru k tomu určených dozorčích osob, v dolech s třaskavými plyny jen na svolení revírního báňského úřadu.
(2) Jde-li o otevření větších důlních prostorů, budiž vždy předem vyžádáno povolení revírního báňského úřadu. K žádosti budiž připojena zpráva o vývoji poměrů v požářišti a konečném stavu a budiž vyznačen zamýšlený postup.
A. Zmáhání v čerstvých větrech.
§ 55.
(1) Otevření důlních prostorů uzavřených pro požár v čerstvých větrech je dovoleno jen, když bylo chemickým rozborem dokázáno, že otevření není nebezpečné, t. j. je-li oheň udušen, což se pozná podle toho, že nebyl zjištěn kysličník uhelnatý, a je-li pravděpodobné, že teplota v ohnisku požářiště dostatečně poklesla.
(2) Při takovém zmáhání musí se dbáti hlavně tohoto:
a) je-li uvnitř uzavřených prostorů přetlak plynů, budiž tento přetlak předem pozvolna vyrovnán vhodným způsobem (navrtáním uzávěr, otevřením zabudovaných trub a pod.).
b) Před započetím zmáhání buďtež učiněna potřebná opatření, aby mohlo býti požářiště opět uzavřeno, kdyby vznikl nový oheň.
c) Budiž dbáno toho, aby byly dostatečně větrány jak prostory před uzávěrami po dobu otevírání, tak i zdolávané prostory. Za účelem lepšího provětrání otevřeného prostoru budiž, dovolí-li to poměry, nejdříve otevřena výdušná strana a potom teprve strana vtažná.
d) Budiž odvoláno veškeré mužstvo z větrního proudu vystupujícího ze zmáhaných prostorů.
e) Při otevírání důlních prostorů uzavřených pro požár smí se používati jen bezpečnostních elektrických svítidel (povolených pro doly s výskytem třaskavých plynů).
f) Teplé a k samovznícení náchylné uhelné hromady (závaly) buďtež ze zmáhaných prostorů odstraněny co nejdříve.
g) Po zdolání požáru buďtež dotčené důlní prostory, pokud toho jest třeba, vydatně zkropeny vodou.
h) Lze-li vzhledem k místním poměrům předvídati, že udušený požár vznikne znovu dříve, než zmáhání pokročí až k ohnisku požářiště, buďtež rozsáhlá důlní oddělení zmáhána v čerstvých větrech po úsecích a buďtež při tom nezdolané úseky uzavírány.
i) Podle rozsahu zmáhání budiž v pohotovosti poblíže dotčených prostorů jedna nebo několik čet záchranného sboru se záchrannými dýchacími přístroji.
B. Zmáhání bez přístupu vzduchu.
§ 56.
(1) Nelze-li podle chemického, rozboru uzavřených vzdušin, podle doby uzavření požářiště, místních okolností a pod. otevírati požářiště v čerstvých větrech bez nebezpečí, smí se zmáhati pouze bez přístupu čerstvých větrů (pomocí propustí) a jen tehdy, nemohou-li se nahromaděné hořlavé plyny po případě vznítiti ohněm ještě neudušeným, t. j. jsou-li tam, pokud jde o složení uzavřených větrů, splněny podmínky uvedené v § 51 odst. 2.
(2) Při zmáhání bez přístupu vzduchu (ve vzdušinách požářiště) budiž dbáno hlavně tohoto:
a) Hráze propustí buďtež zpravidla zhotoveny z řádného cihlového zdiva na maltu s hladkou omítkou. Prostor propustí, t. j. pracovní prostor, budiž co nejmenší.
b) Před otevřením uzavírací hráze buďtež dopraveny do propustě hmoty potřebné k případnému opětnému uzavření.
c) Před propustí budiž v pohotovosti četa záchranného sboru vyzbrojená záchrannými dýchacími přístroji.
d) Složení plynů v prostoru, který se má zdolat, budiž za práce přiměřeně často přezkoušeno. Práce budiž ihned zastavena a mužstvo odvoláno, ukáží-li zkoušky obsah kyslíku v množství nad 8% a zároveň přítomnost zápalných plynů — včetně kysličníku uhelnatého — v množství nad 2% a nápadný vzrůst teploty.
e) Při pracích, s propustěmi smí se používati jen náležitě zapracovaných spolehlivých a ve všem dobře poučených horníků.
f) V ostatním ohledu budiž při zmáhání důlních prostorů bez přístupu vzduchu a pří konečném jejich provětrání přiměřeně použito ustanovení § 55.
V. Zvláštní ustanovení.
A. Polohové mapy, požární řád, záznamy o důlních ohních a hlášení báňským úřadům.
§ 57.
Polohové mapy.
(1) Na každém dole musí býti polohové mapy, do kterých se zakreslují:
a) vodovodní síť na povrchu i v dole s udáním průměru potrubí, vodního tlaku, uzávěr, přípojek a vodního zdroje,
b) vzduchovodní síť se spojkami k přepojení na vodovod (§ 37),
c) hasičské komory s udáním nářadí,
d) místa, na kterých jsou připraveny hasičské vozy, prostředky k uzavírání atd.
e) větrní cesty a hrázové dvéře, přípravné hrázové dvéře, přípravné hráze (§ 20 odst. 1 a 3) i trvalé hráze,
f) všechny telefonní stanice pod zemí.
(2) Všechny v odstavci 1 e) uvedené uzávěry nutno vésti na evidenčních listech v patrnosti tak, aby byly přesně známy poloha i způsob výstavby (kotovaný výkres). Vzor evidenčního listu schválí revírní báňský úřad.
§ 58.
Požární řád.
Každý důl musí míti požární řád, určující podrobně služební povinnosti hasičů při vzniku požáru na povrchu i v dole. Požární řád musí býti schválen revírním báňským úřadem a vyvěšen v závodě na místech v úvahu přicházejících.
§ 59.
Požární kniha.
O všech ohních a záparách buďtež vedeny záznamy (požární kniha), udávající přesně místo zápary nebo ohně, dobu a příčinu jejich vzniku, vývin a průběh ohně a způsob jeho zdolávání.
§ 60.
Hlášeni báňskému úřadu.
Každé zapaření uhlí a každý oheň, ať v dole či na povrchu báňského závodu, budiž ihned ohlášen revírnímu báňskému úřadu ve smyslu § 223 o. h. z. a to i tehdy, když neměly v zápětí žádných úrazů.
B. Dozor.
§ 61.
Odstranění závad, hlášení závodnímu.
(1) Dozorci musí ihned oznámiti nepořádky, závady na hasicích zařízeních, zápary a ohně závodnímu dolu, který učiní další příp. nutná opatření. Tím není dotčena povinnost dozorců, starati se co nejrychleji o odstranění zjištěných závad.
(2) Rovněž každý horník je povinen neprodleně vyrozuměti nejbližšího dosažitelného nadřízeného o všech, pozorováních shora uvedeného druhu.
§ 62.
Požární důlní.
K dozoru nad zařízením potřebným ke zdolávání ohně, k výcviku v úvahu přicházejících horníků a k zajištění bezvadné spolupráce se závodním záchranným sborem musí býti ustanovena a revírním báňským úřadem potvrzena dozorčí osoba jako požární důlní.
§ 63.
Telefonické spojení.
Na každém závodě budiž zřízeno telefonické spojení důlních revírů se závodní telefonní ústřednou nebo s vhodným místem závodu na povrchu, odkud by bylo možno ihned učiniti potřebné opatření.*)
§ 64.
Služební předpisy.
(1) Na základě shora uvedených ustanovení a s ohledem na místní poměry budiž vypracováno poučení o povinnostech, které přináleží dozorcům, příp. horníkům, vznikne-li oheň, a to zejména o pozorování ohněm nebezpečných míst v dole, uzavíracích zdí a požárních hrází, o větrání, o udržování a o obsluze vodovodu, hydrantů a o všech opatřeních a zařízeních vůbec, která jsou učiněna k zamezení a zdolávání důlních ohňů, o hasicím postupu při vzniku ohně v dole atd.
(2) Toto poučení nutno předložiti revírnímu báňskému úřadu ke schválení a pak na potvrzení vydati každému dozorci a horníku po 1 výtisku. Každé dozorčí osobě musí býti kromě toho vydáno po 1 výtisku této vyhlášky.
§ 65.
Poučení o první pomoci.
Na každém dole budiž postaráno o to, aby byli důlní dozorci nejméně jednou za rok poučováni o první pomoci při neštěstích způsobených požáry, výbuchy a nedýchatelnými plyny a vzhledem k této poslední příčině zejména o zavedení oživovacích pokusu s použitím a bez použití kyslíku atd.
VI. Závěrečná ustanovení.
§ 66.
Výjimky.
Výjimky z ustanovení této vyhlášky pro jednotlivé doly povoluje revírní báňský úřad, pro skupiny dolů báňské hejtmanství (vrchní báňský úřad).
§ 67.
Trestní ustanovení.
Přestupky proti ustanovením této vyhlášky se trestají podle ustanovení obecného horního zákona (§§ 240, 250) a podle ustanovení obecného trestního zákona (§ 172 o. h. z.), případně i zákona č. 40/1948 Sb., o trestní ochraně proti požárům.
§ 68.
Zrušení starších předpisů.
Touto vyhláškou se zrušují:
1. §§ 20 až 24, 80 a 87 všeobecného hornopolicejního nařízení báňského hejtmanství ve Vídni ze dne 5. dubna 1897, č. j. 759 ve znění výnosů téhož úřadu ze dne 19. června 1906, č. j. 2346 a ze dne 14. března 1910 č. j. 261.
2. Výnosy revírního báňského úřadu v Ostravě:
a) ze dne 15. května 1934, č. 12.381/1933,
b) ze dne 27. března 1936, č. 2531,
c) ze dne 18. ledna 1937, č. 14.692/1936,
d) ze dne 30. dubna 1946, č. 2910,
e) ze dne 5. května 1947, č. 3324,
f) ze dne 20. srpna 1948, č. 8955.
3. Výnosy revírního báňského úřadu v Brně:
a) ze dne 24. února 1936, č. 850,
b) ze dne 7. května 1946, č. 2798.
§ 69.
Účinnost.
Tato vyhláška nabývá účinnosti 30 dnů po vyhlášení. Pokud provedení některých ustanovení bude vyžadovati delší doby, povolí revírní báňský úřad na žádost závodu přiměřenou lhůtu.

Přednosta:
Ing. Kania v. r.

*) Se zřetelem k nebezpečí požáru platí jinak ještě zejména tyto báňsko-policejní předpisy: a) pro zabezpečení cest, pro spojení dolů s povrchem a záchranné východy ustanovení §§ 225—231 vyhlášky min. průmyslu č. 420/1947 Ú. l. I, §§ 5 až 8 vyhlášky báňského hejtmanství v Brně o ochraně kamenuhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhel. prachu č. 402/1950 Ú. l. I, b) pro strojovny, jiné závodní budovy a místnosti ustanovení §§ 28, 31, 37, 106, 108, 111, 112, 114, 120, 202 vyhlášky ministerstva průmyslu čís. 2391/1948 Ú. l. I. c) pro místnosti se vznětlivými a výbušnými látkami ustanovení §§ 122—124 téže vyhlášky, d) pro místnosti skladní §§ 126—127 téže vyhlášky, e) pro zacházení s nebezpečnými látkami §§ 195—197 téže vyhlášky. f) pro práce s autogenními, přístroji, el. svařovacími přístroji nebo spájecími lampami ustanovení §§ 66—88 téže vyhlášky, g) pro zakládání odvalů žhavého popele a pruský nebo vznětlivých hmot ustanovení §§ 101 a 102 téže vyhlášky, h) pro briketárny výnos revírního báňského úřadu v Ostravě ze dne 3. IV. 1943, č. 1262.
*) Pro práce s autogenním přístrojem, s elektrickým svařovacím přístrojem nebo se spájecí lampou platí ustanovení § 75 a násl. vyhlášky ministerstva průmyslu č. 2391/1948 Ú. l. I.
**) Na př. předpisy pro briketárny v ostravskokarvínském revíru (výnos revirního báňského úřadu v Ostravě, č. 1262/1943).
*) O vozovnách pro důlní lokomotivy viz ustanovení § 98 vyhlášky ministerstva průmyslu č. 420/1947 Ú. l. I.
**) Pro dopravní zařízení pohyblivými žlaby a pásy platí ustanovení §§ 61, 62, 65, 66 a 70 vyhlášky ministerstva průmyslu č. 420/1947 Ú. l. I. Pro lokomotivní těžení viz §§ 71—120 téže vyhlášky, pro brzdy § 28 odst. 2 téže vyhlášky.
*) Viz ustanovení § 22 odst. 7 vyhlášky ministerstva průmyslu č. 2391/1948 Ú. l. I.
*) Pro doly s třaskavými plyny viz také vyhlášku b. h. č. 402/1950 Ú. l. I, o ochraně dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhel. prachu.
*) Viz také § 14 vyhlášky min. průmyslu č. 168/1947 Ú. l. I, o organisaci záchranné služby na hornických závodech.