96/1960 Sb.
Vyhláška o Konzulární úmluvě mezi Československou republikou a Albánskou lidovou republikou

96
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 3. června 1960
o Konzulární úmluvě mezi Československou republikou a Albánskou lidovou republikou

Dne 16. ledna 1959 byla v Praze podepsána Konzulární úmluva mezi Československou republikou a Albánskou lidovou republikou.
S Úmluvou vyslovilo Národní shromáždění souhlas dne 13. května 1959 a president republiky ji ratifikoval dne 30. prosince 1959. Ratifikační listiny byly vyměněny v Tiraně dne 28. dubna 1960.
Podle svého článku 23 Úmluva nabyla platnosti dnem výměny ratifikačních listin, tj. dne 28. dubna 1960.
České znění Úmluvy se vyhlašuje současně.

David v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi
Československou republikou a Albánskou lidovou republikou
President Československé republiky a
Presidium Lidového shromáždění Albánské lidové republiky
vedeni snahou dále rozšiřovat v souladu s přáním a zájmy lidu obou zemí vzájemné vztahy a všestrannou spolupráci,
rozhodli se uzavřít tuto Úmluvu a jmenovali svými zmocněnci:
president Československé republiky
Václava Davida, ministra zahraničních věcí,
Presidium Lidového shromáždění Albánské lidové republiky
Behara Shtyllu, ministra zahraničních věcí,
kteří se po vzájemném předložení svých plných mocí, jež byly shledány v náležitém pořádku a v předepsané formě, dohodli na tomto:
I. Zřizování konzulátů a vysílání konzulů
Článek 1
Smluvní strany si vzájemně poskytují právo zřizovat na území druhé smluvní strany generální konzuláty, konzuláty, vicekonzuláty a konzulární jednatelství (dále jen „konzuláty“) a právo vysílat generální konzuly, konzuly, vicekonzuly a konzulární jednatele (dále jen „konzulové“).
Počet konzulátů, sídla konzulů a konzulární obvody smluvní strany vzájemně dohodnou.
Článek 2
Stát vysílající konzula požádá stát přijímající o souhlas s jeho osobou. Po předložení konzulského patentu, obsahujícího jméno a příjmení konzula, jeho konzulskou hodnost, jeho sídlo a jemu určený konzulární obvod, udělí přijímající stát exequatur.
Konzul se ujme své funkce po udělení exequatur. Státní orgány konzulárního obvodu učiní neprodleně nutná opatření, aby konzul mohl vykonávat svou služební činnost a požívat práv, výsad a výhod, které mu poskytuje tato Úmluva a právní řád přijímajícího státu.
Článek 3
Při přechodné nepřítomnosti nebo vážné překážce, bránící konzulovi ve výkonu jeho služebních povinností, při jeho odvolání nebo úmrtí, je oprávněn vykonávat funkci konzula jeho zástupce, jehož jméno a pověření bylo včas oznámeno příslušným úřadům přijímajícího státu.
Zástupce konzula požívá v době výkonu funkce konzula všech práv, výsad a výhod, vyhrazených touto Úmluvou konzulům.
II. Práva, výsady a výhody konzulů a odpovědných pracovníků konzulární služby
Článek 4
Konzulové a rovněž odpovědní pracovníci konzulární služby, pokud jsou občany vysílajícího státu, nepodléhají ve své služební činnosti pravomoci soudů a správních úřadů přijímajícího státu.
Článek 5
Konzulové a odpovědní pracovníci konzulární služby jsou povinni vydávat na požádání svědectví u soudů, prokuratur nebo vyšetřovacích orgánů přijímajícího státu.
Osoby uvedené v předchozím odstavci mohou odmítnout výpověď o okolnostech, které se vztahují k jejich služební činnosti.
Nemohou-li se dostavit, mohou je úřady vyslechnout v místnostech konzulátu nebo v jejich bytě.
Ustanovení tohoto článku platí také pokud jde o řízení prováděné správními úřady.
Článek 6
Úřední místnosti konzulátů, jejich archivy a úřední korespondence včetně telegramů, telefonů a dálnopisů jsou nedotknutelné. Soukromé věci a osobní korespondence konzulů musí být vždy chovány odděleně. Konzulové mají právo používat šifry a diplomatické pošty.
Orgány přijímajícího státu nemohou ve služebních místnostech konzulátů, jakož i v soukromých bytech konzulů provádět donucovací opatření. Do těchto místností nemohou orgány přijímajícího státu vstupovat bez konzulova souhlasu.
Článek 7
Konzulové mají právo vyvěšovat na budovách, v nichž jsou úřední místnosti konzulátů, znak vysílajícího státu a nápis s označením úřadu. Mají rovněž právo vyvěšovat vlajku vysílajícího státu na budově konzulátu, na svém obytném domě a na vozidlech, která používají.
Článek 8
Konzulové a odpovědní pracovníci konzulární služby, pokud jsou občany vysílajícího státu, jsou osvobozeni od osobních a věcných plnění na základě vzájemnosti. Od věcného plnění jsou osvobozeny též nemovitosti používané jimi jako obytné nebo služební prostory.
Uvedené osoby jsou, pokud jde o příjmy z jejich služební činnosti, osvobozeny od přímých daní a dávek.
Nemovitý majetek vysílajícího státu, určený k umístění konzulátů nebo k bydlení konzulů a odpovědných pracovníků konzulární služby, je na území přijímajícího státu osvobozen od všech přímých daní.
Článek 9
Konzulům a odpovědným pracovníkům konzulární služby, pokud jsou občany vysílajícího státu, a konzulátům se poskytuje na základě vzájemnosti osvobození od celních poplatků v témže rozsahu, jako diplomatickým zastupitelským úřadům, jejich vedoucím a diplomatickým pracovníkům.
Článek 10
Ustanovení článků 8 a 9 se vztahují též na manželky a nezletilé děti konzulů a odpovědných pracovníků konzulární služby, pokud s nimi žijí ve společné domácnosti a jsou občany vysílajícího státu.
III. Služební činnost konzulů
Článek 11
Konzulové napomáhají všestrannému rozvoji politických, hospodářských a kulturních styků mezi oběma zeměmi.
Článek 12
Konzulové mají právo hájit ve svém konzulárním obvodu práva a zájmy svého státu a rovněž jeho občanů a právnických osob.
Konzulové se mohou při své služební činnosti obracet přímo na příslušné orgány a instituce v obvodu své působnosti a žádat je o pomoc při plnění svých úkolů.
Článek 13
Konzulové mají právo vést evidenci občanů vysílajícího státu, zdržujících se trvale nebo dočasně v jejich obvodu. Předpisy smluvních stran o registraci cizích státních příslušníků zůstávají nedotčeny.
Konzulové mohou vydávat občanům vysílajícího státu cestovní pasy. Mohou občanům přijímajícího státu, cizím státním příslušníkům nebo osobám bez státní příslušnosti udělovat viza nebo jiná povolení pro vstup do vysílajícího státu nebo výjezd z něho.
Článek 14
V oblasti práva občanského, rodinného a trestního se služební činnost konzulů, pokud není určeno jinak, řídí Smlouvou mezi Československou republikou a Albánskou lidovou republikou o právní pomoci ve věcech občanských, rodinných a trestních podepsanou v Praze dne 16. ledna 1959.
Článek 15
1. Konzulové jsou oprávněni konat na konzulátech, ve vlastním bytě nebo v bytě občanů vysílajícího státu, jakož i na lodi nebo v letadlech, které nesou vlajku nebo výsostné označení vysílajícího státu - pokud tomu nebrání právní předpisy přijímajícího státu - tyto úkony:
a) sepisovat, ověřovat a uschovávat závěti nebo listiny o jednostranných právních úkonech občanů vysílajícího státu;
b) sepisovat nebo ověřovat písemná prohlášení občanů vysílajícího státu;
c) sepisovat nebo ověřovat listiny o právních úkonech mezi občany vysílajícího státu; nemohou však sepisovat nebo ověřovat listiny o právních úkonech o zřízení nebo zcizení práv k budovám nebo k jiným nemovitostem, které jsou na území přijímajícího státu;
d) sepisovat nebo ověřovat listiny o právních úkonech mezi občany vysílajícího státu a občany přijímajícího státu, pokud se tyto právní úkony týkají výlučně zájmů na území vysílajícího státu nebo záležitostí, k jejichž provedení má dojít na území vysílajícího státu, a pokud tyto právní úkony neodporují právním předpisům obou smluvních stran;
e) ověřovat podpisy občanů vysílajícího státu na písemnostech všeho druhu; legalizovat písemnosti pocházející od orgánů nebo úředních osob vysílajícího nebo přijímajícího státu, jakož i od soukromých osob a ověřovat jejich opisy, překlady a výpisy z nich;
f) přijímat do úschovy peníze a cenné předměty občanů vysílajícího státu, nebo pro ně určené; příslušné právní předpisy přijímajícího státu zůstávají nedotčeny;
g) jiné úkony, k nimž jsou zmocněni vysílajícím státem.
2. Konzulem sepsané, legalizované a ověřené písemnosti, opisy, překlady a výpisy, které jsou uvedeny v odstavci 1, mají v přijímajícím státě takovou průkazní moc, jako písemnosti sepsané, přeložené, ověřené nebo legalizované příslušnými orgány a úředními osobami přijímajícího státu.
Článek 16
Před konzuly mohou být uzavírána manželství, jsou-li obě osoby uzavírající manželství občany vysílajícího státu. Uzavírání manželství se provádí v souhlase se zákony vysílajícího státu.
Konzulové mohou osvědčovat podle předpisů vysílajícího státu narození a úmrtí občanů vysílajícího státu.
Příslušné předpisy smluvních stran tím zůstávají nedotčeny.
Článek 17
Konzulové mají právo, pokud je k tomu právní řád vysílajícího státu zmocňuje, ustanovit opatrovníka nebo poručníka občanům vysílajícího státu. V těchto případech mají konzulové právo vykonávat dozor nad poručenstvím a opatrovnictvím.
Článek 18
Konzulové poskytují pomoc lodím vysílajícího státu. Zejména mohou vstupovat ve styk s posádkou lodi a cestujícími, vydávat, potvrzovat a přezkoumávat lodní listiny a sepisovat protokoly o nákladu a účelu cesty a o mimořádných událostech. Vykonávají funkci dohlédacího úřadu a urovnávají spory mezi velením lodi a posádkou.
Ve všech případech jsou místní úřady povinny na žádost konzula poskytnout mu nezbytnou pomoc a podporu.
V případě, že úřady přijímajícího státu mají v úmyslu učinit jakákoliv donucovací opatření na obchodních lodích vysílajícího státu, uvědomí o tom předem příslušného konzula, aby mohl být přítomen při provádění těchto opatření. Toto se nevztahuje na celní, pasovou a zdravotní kontrolu lodí, členů posádky a cestujících.
Článek 19
Při nehodách a ztroskotání lodí jedné ze smluvních stran uvědomí příslušné orgány okamžitě konzula a sdělí mu, jaká opatření učinily. Rovněž poskytnou konzulovi nezbytnou pomoc při opatřeních, která činí v této souvislosti, přizvou jej k opatřením nutným ke zjištění příčin nehody a k zajištění důkazů.
Článek 20
Konzulové poskytují pomoc letadlům vysílajícího státu. Zejména mohou podporovat v případě přistání členy posádky a cestující při jejich styku s orgány přijímajícího státu a činit příslušná opatření, aby mohli pokračovat v cestě.
Při nehodách letadel vysílajícího státu mohou konzulové činit nebo dožadovat se opatření pro poskytnutí pomoci členům posádky a cestujícím a pro ochranu nákladu a opravu letadla; budou také přizváni k opatřením nutným ke zjištění příčin nehody a k zajištění důkazů.
IV. Závěrečná ustanovení
Článek 21
Ustanovení této Úmluvy o právech a povinnostech konzulů budou stejně uplatňována ve vztahu k pracovníkům diplomatických zastupitelských úřadů, pověřených vykonáváním konzulární činnosti. Tím nejsou dotčena diplomatická privilegia a imunita těchto pracovníků diplomatických zastupitelských úřadů.
Článek 22
Smluvní strany si slibují, že na požádání jedné ze stran a v rámci dobrých služeb si budou vzájemně poskytovat pomoc v konzulárních záležitostech v těch zemích, v nichž tato strana nemá diplomatické nebo konzulární zastoupení.
Článek 23
Tato Úmluva bude ratifikována.
Nabude účinnosti dnem výměny ratifikačních listin, která bude provedena v Tiraně v době co nejkratší.
Článek 24
Tato Úmluva se uzavírá na dobu pěti let. Zůstane v platnosti vždy dalších pět let, neprojeví-li jedna ze smluvních stran šest měsíců před uplynutím právě probíhajícího období své přání Úmluvu vypovědět.
Sepsáno v Praze dne 16. ledna 1959 ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém a albánském, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Z plné moci presidenta Československé republiky:
V. David v. r.
Z plné moci presidia Lidového shromáždění Albánské lidové republiky:
Behar Shtylla v. r.