392/1945 Ú. l. I
Vyhláška ministra ochrany práce a sociální péče o úpravě některých pracovně-právních otázek, nemůže-li býti v závodech konána práce z mimořádných příčin.

392.
Vyhláška
ministra ochrany práce a sociální péče
ze dne 9. listopadu 1945
o úpravě některých pracovně-právních otázek, nemůže-li býti v závodech konána práce z mimořádných příčin.
Podle předpisů o provádění mzdové politiky a o podpoře při včleňování do práce nařizuji v dohodě s ministrem financí:

§ 1.
(1) Nemůže-li býti v závodech konána práce z mimořádných příčin, uvedených v odst. 2, posuzují se pracovně-právní otázky výlučně podle ustanovení této vyhlášky.
(2) Mimořádnými příčinami jsou nedostatek uhlí, plynu, elektrického proudu, omezení dálkového topení, úředně nařízené omezení přívodu vody, přechodný nedostatek surovin, nebo jiné překážky, způsobené vyšší mocí.
(3) Ustanovení této vyhlášky neplatí pro závody zemědělské a lesnické, pokud ministerstvo ochrany práce a sociální péče nestanovilo jinak.
§ 2.
Práci, která nemohla býti konána z příčin podle § 1, nutno především nahraditi dodatečnou, po případě předběžnou prací nebo prací náhradní. Aby bylo možno práci nahraditi, mohou závody v mezích zákonných předpisů pracovní dobu prodloužiti.
§ 3.
(1) Nelze-li podle § 2 zcela nebo z části nahraditi práci, která nebyla konána, mohou závody poskytnouti zaměstnancům v dohodě se závodním zastupitelstvem zaměstnanců volno.
(2) Toto volno se započítá zaměstnancům do dovolené, která jim přísluší v běžném kalendářním roce podle platných předpisů nebo ujednání, a to i těm zaměstnancům, kteří ještě nenabyli nároku na dovolenou nebo nabyli nároku na kratší dovolenou, než činí poskytnuté volno, když v běžném kalendářním roce nebo v roce, v němž příslušeli k závodu, nabudou nároku na delší dovolenou, než je doba nařízeného volna.
§ 4.
(1) Nelze-li použíti ustanovení §§ 2 a 3, nebo je-li to možné jen částečně, mají zaměstnanci vůči zaměstnavateli nárok na pravidelný pracovní výdělek až do výše 3 pracovních směn, v nichž práce nebyla konána nebo byla konána v omezeném rozsahu, v období jednoho měsíce. Toto období začíná prvním dnem, v němž práce nebyla konána nebo byla konána v omezeném rozsahu. Uvedené 3 pracovní směny buď mohou v něm následovati bezprostředně za sebou, nebo mohou býti časově od sebe odděleny pracovními směnami, v nichž zaměstnanci pracují plně. Při výpočtu pravidelného pracovního výdělku nutno vzíti za podklad při akordních a prémiových pracích průměrný výdělek v posledním mzdovém období, při pracích v časové mzdě hodinovou mzdu, poskytovanou v závodě se všemi přídavky, počítanými poměrnou částkou.
(2) Odpadne-li další pracovní výdělek nad rozsah, stanovený v odst. 1, mají zaměstnanci vůči zaměstnavateli nárok na náhradu ve výši 40% rozdílu mezi pracovním výdělkem skutečně dosaženým a svým pravidelným pracovním výdělkem za 96 hodin ve dvou po sobě jdoucích týdnech, pokud činila pracovní doba obvyklá v závodě před tím, než práce odpadla, alespoň 96 hodin ve dvou po sobě jdoucích týdnech. Byla-li pracovní doba v závodě před tím, než práce odpadla, obvykle kratší, poskytne se náhrada ve výši 40% rozdílu mezi pravidelným výdělkem, kterého by zaměstnanec pravidelně dosáhl v této kratší pracovní době a výdělkem skutečně dosaženým. Náhrada se v této výši platí, pokud trvají stanovené předpoklady.
(3) Náhrada podle odst. 2 se zvyšuje za každého rodinného příslušníka, jehož musí zaměstnanec živiti podle své právní nebo mravní povinnosti a k jehož výživě skutečně a nejen přechodně nebo nepatrně přispíval, o 10% zmíněného rozdílu, nejvýše však o 40%. Celková částka náhrady nesmí přesahovati 80% rozdílu mezi skutečně dosaženým pracovním výdělkem a výdělkem, jehož by byl zaměstnanec dosáhl, ve mzdovém výplatním období, kdyby nebyla odpadla práce.
§ 5.
(1) Náhrada podle § 4 se neplatí, koná-li zaměstnanec jinou placenou práci v pracovních hodinách, které odpadly. Pracovní výdělek tím dosažený se připočítá při výměře náhrady podle § 4 k pracovnímu výdělku v závodě skutečně dosaženému. Zaměstnanec je povinen zaměstnavateli hlásiti každý výdělek z jiné práce, pokud nejde o vedlejší výdělek, který zaměstnanec již měl pravidelně dříve, než práce odpadla.
(2) Zaměstnanec pozbývá nároku na náhradu,
a) nepřijme-li nebo nekoná-li v době, kdy práce odpadla, práci, kterou mu zaměstnavatel nabídl nebo okresní úřad ochrany práce (pobočka) přidělil, ačkoliv práci lze od něho spravedlivě požadovati,
b) zamešká-li vlastní vinou v době, kdy práce odpadla, vyrovnati ztrátu mzdy svým přičiněním,
c) zamešká-li bez dostatečného důvodu nařízené hlášení u okresního úřadu ochrany práce (pobočky).
§ 6.
(1) Zaměstnanci musí býti pohotově po dobu, v níž práce odpadla, aby mohli býti okresním úřadem ochrany práce (pobočkou) včleněni přechodně do jiné práce.
(2) Zaměstnavatel je povinen písemně hlásiti bez prodlení okresnímu úřadu ochrany práce (pobočce), v jehož obvodě je závod, že dojde k omezení práce, lze-li předvídati, že práce odpadne na dobu delší nežli 1 pracovní den (pracovní směnu). Odpadne-li práce pro větší počet než 10 zaměstnanců v závodě, musí zaměstnavatel učiniti ihned telefonické hlášení okresnímu úřadu ochrany práce (pobočce) a opakovati je ihned písemně. V hlášení uvede pravděpodobnou dobu (kalendářní dny), po kterou práce odpadne a počet zaměstnanců, tím dotčených, roztříděný na mužské a ženské pracovní síly a tyto opět podle odborných dělníků, zaučených a neškolených dělníků, jakož i technických a kancelářských zaměstnanců. Zároveň zaměstnavatel oznámí, zda a která opatření uvedená v §§ 2 a 3 budou učiněna.
(3) Okresní úřad ochrany práce (pobočka) může naříditi, aby se zaměstnanci závodu nebo jeho oddělení nebo příslušníci určitých skupin povolání nebo věkových tříd aneb podle jiného rozdělení hlásili v době, v níž práce odpadne, u okresního úřadu ochrany práce (pobočky). Nařízení sdělí okresní úřad ochrany práce (pobočka) zaměstnavateli, který je povinen vyrozuměti o tom zaměstnance.
(4) Zaměstnanci jsou povinni prokázati zaměstnavateli, že splnili řádně nařízenou ohlašovací povinnost. Nesplní-li zaměstnanec ohlašovací povinnost bez dostatečného důvodu, nesmí zaměstnavatel vyplatiti náhradu podle § 4, a to za dny, za které ohlašovací povinnost nebyla splněna.
§ 7.
Náhrada podle § 4 se považuje pokud jde o daně za mzdu (plat). Pokud se týče sociálního pojištění, dlužno použiti ustanovení § 18 vl. nař. ze dne 27. srpna 1943, č. 250 Sb. o podpoře při včleňování do práce.
§ 8.
Na náhrady podle § 4, odst. 2 a 3, může býti závodu poskytnuta podpora na vyrovnání mzdy podle §§ 15 až 19 a § 48 vl. nař. ze dne 27. srpna 1943, č. 250 Sb. o podpoře při včleňování do práce.
§ 9.
Nároku na náhrady podle § 4 nemají, osoby, které podle ústavního dekretu presidenta republiky ze dne 2. srpna 1945, č. 33 Sb. o úpravě československého státního občanství osob národnosti německé a maďarské, pozbyly československého státního občanství, s výjimkou osob, které jest až do dalšího rozhodnutí považovati za československé státní občany ze zákona (§ 2, odst. 3 a § 4, odst. 2 ústavního dekretu) a osob, jimž bylo vydáno osvědčení podle § 2, odst. 2 ústavního dekretu.
§ 10.
(1) Tato vyhláška nabyla účinnosti dnem 1. listopadu 1945 a pozbude jí dnem, který určí ministr ochrany práce a sociální péče vyhláškou v Úředním listě.
(2) Ustanovení této vyhlášky platí jen v zemích České a Moravskoslezské a provede je ministr ochrany práce a sociální péče.

Ministr ochrany práce a sociální péče:
Dr. Šoltész v. r.