437/1990 Sb.
Sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí o sjednání Úmluvy o odškodňování pracovních úrazů v zemědělství (č. 12) a Úmluvy o odškodnění pracovních úrazů (č. 17)

437
SDĚLENÍ
federálního ministerstva zahraničních věcí

Federální ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 12. listopadu 1921 byla na 3. zasedání generální konference Mezinárodní organizace práce přijata Úmluva o odškodňování pracovních úrazů v zemědělství (č. 12) a dne 10. června 1925 byla na 7. zasedání generální konference Mezinárodní organizace práce přijata Úmluva o odškodnění pracovních úrazů (č. 17). Ratifikace Úmluv Československou republikou byly zapsány dne 12. června 1950 generálním ředitelem Mezinárodního úřadu práce. Podle svých článků 3 a 13 Úmluvy vstoupily pro Československou republiku v platnost dnem 12. června 1950.
České překlady Úmluv se vyhlašují současně.


Úmluva č. 12
Úmluva o odškodňování pracovních úrazů v zemědělství
Generální konference Mezinárodní organizace práce, která byla svolána Správní radou Mezinárodního úřadu práce do Ženevy a tam se sešla dne 25. října 1921 na svém třetím zasedání,
rozhodnuvši se přijmout některé návrhy, týkající se ochrany zemědělských pracovníků proti úrazům, jež jsou čtvrtým bodem jednacího pořadu zasedání, a
stanovivši, že tyto návrhy budou mít formu mezinárodní úmluvy,
přijímá tuto úmluvu, která bude označována jako Úmluva o odškodňování pracovních úrazů (zemědělství), 1921, aby ji členské státy Mezinárodní organizace práce ratifikovaly podle ustanovení ústavy Mezinárodní organizace práce:
Článek 1
Každý členský stát Mezinárodní organizace práce, který ratifikuje tuto úmluvu, se zavazuje, že rozšíří na všechny námezdní pracovníky v zemědělství výhody zákonů a předpisů o poskytování odškodnění osobám, které utrpěly úraz při výkonu práce nebo v souvislosti se zaměstnáním.
Článek 2
Formální ratifikace této úmluvy budou za podmínek stanovených v ústavě Mezinárodní organizace práce oznámeny generálnímu řediteli Mezinárodního úřadu práce a jím zapsány.
Článek 3
1. Tato úmluva nabude účinnosti poté, kdy generální ředitel Mezinárodního úřadu práce zapíše ratifikace dvou členských států Mezinárodní organizace práce.
2. Tato úmluva zavazuje toliko členské státy, jejichž ratifikace byla zapsána u Mezinárodního úřadu práce.
3. Pro každý další členský stát nabude tato úmluva účinnosti poté, kdy byla zapsána jeho ratifikace u Mezinárodního úřadu práce.
Článek 4
Jakmile budou u Mezinárodního úřadu práce zapsány ratifikace dvou členských států Mezinárodní organizace práce, oznámí to generální ředitel Mezinárodního úřadu práce všem členským státům Mezinárodní organizace práce. Rovněž jim oznámí zápis všech ratifikací, které mu členové organizace sdělí.
Článek 5
S výhradou ustanovení článku 3, každý členský stát, který ratifikuje tuto úmluvu, souhlasí s tím, že začne provádět ustanovení článku 1 nejpozději do 1. ledna 1924 a přijme nezbytná opatření, aby tato ustanovení nabyla účinnosti.
Článek 6
Každý členský stát Mezinárodní organizace práce, který ratifikuje tuto úmluvu, se zavazuje, že ji bude provádět v jeho koloniích, državách a protektorátech, v souladu s ustanoveními článku 35 ústavy Mezinárodní organizace práce.
Článek 7
Každý členský stát, který ratifikoval tuto úmluvu, může ji vypovědět po uplynutí deseti let ode dne, kdy tato úmluva poprvé nabyla účinnosti, písemným sdělením generálnímu řediteli Mezinárodního úřadu práce, který je zapíše. Výpověď nabude účinnosti jeden rok po dni, kdy byla zapsána u Mezinárodního úřadu práce.
Článek 8
Vždy, bude-li to považovat za nutné, Správní rada Mezinárodního úřadu práce předloží generální konferenci zprávu o provádění této úmluvy a přezkoumá, zda je záhodno dát na pořad jednání generální konference otázku její úplné nebo částečné revize.
Článek 9
Francouzské a anglické znění této úmluvy mají stejnou platnost.

Úmluva č. 17
Úmluva o odškodnění pracovních úrazů
Generální konference Mezinárodní organizace práce, která byla svolána Správní radou Mezinárodního úřadu práce do Ženevy a tam se sešla dne 19. května 1925 na svém sedmém zasedání,
rozhodnuvši se přijmout některé návrhy, týkající se odškodňování pracovních úrazů, jež jsou prvým bodem jednacího pořadu zasedání, a
stanovivši, že tyto návrhy budou mít formu mezinárodní úmluvy,
přijímá dne 10. června 1925 tuto úmluvu, která bude označována jako Úmluva a odškodnění pracovních úrazů, 1925, aby ji členské státy Mezinárodní organizace práce ratifikovaly podle ustanovení ústavy Mezinárodní organizace práce.
Článek 1
Každý členský stát Mezinárodní organizace práce, který ratifikuje tuto úmluvu, se zavazuje zajistit, že osoby, které utrpěly pracovní úraz, nebo osoby na nich závislé, budou odškodněny za podmínek, rovnajících se přinejmenším těm, které stanoví tato úmluva.
Článek 2
1. Vnitrostátní zákonodárství o odškodňování pracovních úrazů se bude vztahovat na dělníky, zaměstnance a učně, zaměstnané veřejnými nebo soukromými podniky, provozy nebo závody.
2. Každý členský stát však může ve svém vnitrostátním zákonodárství stanovit výjimky, které bude považovat za nutné, pokud jde:
a) o osoby, vykonávající příležitostné práce, které nesouvisí s předmětem podnikání zaměstnavatele,
b) o domácké dělníky,
c) o členy zaměstnavatelovy rodiny, kteří pracují výlučně na jeho účet a žijí v jeho domácnosti,
d) o pracovníky nikoli manuální, jejichž výdělek přesahuje hranici stanovenou vnitrostátním zákonodárstvím.
Článek 3
Tato úmluva se nevztahuje:
1. na námořníky a rybáře, pro něž bude obsahovat ustanovení pozdější úmluva,
2. na osoby požívající zvláštní právní úpravy, jejíž podmínky jsou přinejmenším stejné jako podmínky stanovené touto úmluvou.
Článek 4
Tato úmluva se nevztahuje na zemědělství, pro které zůstává v účinnosti Úmluva o odškodnění pracovních úrazů v zemědělství, přijatá Mezinárodní konferencí práce na jejím třetím zasedání.
Článek 5
Odškodnění příslušející pracovníku nebo osobám na něm závislým při úrazech, které mají za následek jeho trvalou pracovní neschopnost nebo smrt, bude vypláceno ve formě pravidelných plateb. Avšak toto odškodnění může být vypláceno zcela nebo zčásti ve formě jistiny, bude-li příslušnému úřadu dána záruka, že jí bude uváženě užito.
Článek 6
Při pracovní neschopnosti bude odškodnění poskytnuto nejpozději od pátého dne po úrazu, ať již bude vypláceno příslušným zaměstnavatelem, úrazovou pojišťovnou nebo nemocenskou pojišťovnou.
Článek 7
Přídavek k odškodnému bude poskytnut v případech, kdy pracovní neschopnost v důsledku pracovního úrazu je takové povahy, že postižená osoba vyžaduje trvalou pomoc jiné osoby.
Článek 8
Vnitrostátní zákonodárství stanoví kontrolní opatření, jakož i způsoby přezkoumání odškodnění, které bude považovat za potřebné.
Článek 9
Osoby utrpěvší pracovní úraz budou mít právo na lékařskou pomoc a na takovou pomoc chirurgickou a farmaceutickou, která bude v důsledku těchto úrazů uznána za potřebnou. Tato pomoc bude poskytována na náklady buď zaměstnavatele nebo úrazových, nemocenských či invalidních pojišťoven.
Článek 10
1. Osoby utrpěvší pracovní úraz budou míti právo na to, aby jim zaměstnavatel nebo pojišťovatel poskytl a normálně obnovoval protézy a orthopedické pomůcky, jejichž užívání bude uznáno za potřebné. Avšak vnitrostátní zákonodárství může výjimečně připustit, aby poskytování a obnovování protéz a orthopedických pomůcek bylo nahrazeno tím, že se osobě utrpěvší úraz přizná doplňkové odškodné, jehož výše bude odpovídat pravděpodobnému nákladu spojenému s poskytnutím a obnovováním těchto pomůcek a bude se o něm rozhodovat v době jeho určení nebo přezkoumání.
2. Vnitrostátní zákonodárství stanoví taková kontrolní opatření, která jsou potřebná k tomu, aby se, pokud jde o obnovování pomůcek, zabránilo jeho zneužití nebo aby se zajistilo, že doplňkového odškodného je užito k tomuto účelu.
Článek 11
Vnitrostátní zákonodárství bude obsahovat ustanovení, která se zřetelem ke vnitrostátním podmínkám budou považována za nejvhodnější k tomu, aby se za všech okolností v případě platební neschopnosti zaměstnavatele nebo pojišťovatele zajistilo placení odškodnění osobám utrpěvším pracovní úraz nebo v případě smrti osobám na nich závislým.
Článek 12
Formální ratifikace této úmluvy budou za podmínek stanovených v ústavě Mezinárodní organizace práce oznámeny generálnímu řediteli Mezinárodního úřadu práce a jím zapsány.
Článek 13
1. Tato úmluva nabude účinnosti poté, kdy generální ředitel Mezinárodního úřadu práce zapíše ratifikace dvou členských států Mezinárodní organizace práce.
2. Tato úmluva zavazuje toliko členské státy, jejichž ratifikace byla zapsána u Mezinárodního úřadu práce.
3. Pro každý další členský stát nabude tato úmluva účinnosti poté, kdy byla zapsána jeho ratifikace u Mezinárodního úřadu práce.
Článek 14
Jakmile budou u Mezinárodního úřadu práce zapsány ratifikace dvou členských států Mezinárodní organizace práce, oznámí to generální ředitel Mezinárodního úřadu práce všem členským státům Mezinárodní organizace práce. Rovněž jim oznámí zápis všech ratifikací, které mu členové organizace sdělí.
Článek 15
S výhradou ustanovení článku 13 každý členský stát, který ratifikuje tuto úmluvu, souhlasí s tím, že začne provádět ustanovení článku 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 a 11, nejpozději do 1. ledna 1927 a přijme nezbytná opatření, aby tato ustanovení nabyla účinnosti.
Článek 16
Každý členský stát Mezinárodní organizace práce, který ratifikuje tuto úmluvu, se zavazuje provádět ji v jeho koloniích, državách a protektorátech, v souladu s ustanoveními článku 35 ústavy Mezinárodní organizace práce.
Článek 17
Každý členský stát, který ratifikoval tuto úmluvu, může ji vypovědět po uplynutí pěti let ode dne, kdy tato úmluva poprvé nabyla účinnosti, písemným sdělením generálnímu řediteli Mezinárodního úřadu práce, který je zapíše. Výpověď nabude účinnosti jeden rok po dni, kdy byla zapsána u Mezinárodního úřadu práce.
Článek 18
Vždy, bude-li to považovat za nutné, Správní rada Mezinárodního úřadu práce předloží generální konferenci zprávu o provádění této úmluvy a přezkoumá, zda je záhodno dát na pořad jednání generální konference otázku její úplné nebo částečné revize.
Článek 19
Francouzské a anglické znění této úmluvy mají stejnou platnost.