35/1980 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Smlouvě mezi vládou Československé socialistické republiky a vládou Norského království o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku

35
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 31. ledna 1980
o Smlouvě mezi vládou Československé socialistické republiky a vládou Norského království o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku

Dne 27. června 1979 byla v Oslo podepsána Smlouva mezi vládou Československé socialistické republiky a vládou Norského království o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku.
Se Smlouvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 28. prosince 1979.
Podle svého článku 28 odstavce 2 Smlouva vstoupila v platnost dnem 28. prosince 1979.
Český překlad textu Smlouvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Ing. Chňoupek v. r.


SMLOUVA
mezi vládou Československé socialistické republiky a vládou Norského království o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku
Vláda Československé socialistické republiky
a
vláda Norského království,
vědomy si potřeby usnadňovat obchod a podporovat hospodářskou spolupráci v souladu se Závěrečným aktem Konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě,
se dohodly uzavřít smlouvu o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku. Za tím účelem dohodly toto:
Článek 1
Osoby, na které se smlouva vztahuje
Tato smlouva se vztahuje na osoby, které mají bydliště či sídlo v jednom nebo v obou smluvních státech.
Článek 2
Daně, na které se smlouva vztahuje
1. Tato smlouva se vztahuje na daně z příjmu a z majetku, vybírané ve prospěch každého smluvního státu, jeho nižších správních útvarů nebo místních úřadů, ať je způsob vybírání jakýkoli.
2. Za daně z příjmu a z majetku se považují všechny daně, vybírané z celkového příjmu, z veškerého majetku nebo z části příjmu nebo majetku, včetně daní ze zisku ze zcizení movitého nebo nemovitého majetku, daní z celkového objemu mezd nebo platů placených podniky a daní z přírůstku hodnoty.
3. Současné daně, na které se smlouva vztahuje, jsou:
a) v Československu:
– odvod ze zisku a daň ze zisku,
– daň ze mzdy,
– daň z příjmů z literární a umělecké činnosti,
– daň zemědělská,
– daň z příjmů obyvatelstva,
– daň domovní a
– odvod z jmění
(dále nazývané „československá daň“);
b) v Norsku:
– státní, okresní a obecní daně z příjmu včetně státních příspěvků ve prospěch daňového vyrovnávacího fondu a zvláštní daň z příjmu z těžby a dopravy nafty;
– státní a obecní daně z majetku;
– státní daně ze zisku zahraničních umělců a
– daň námořníků
(dále nazývané „norská daň“).
4. Tato smlouva se vztahuje také na všechny daně stejného nebo podstatně podobného druhu, které budou vybírány po podpisu smlouvy vedle současných daní nebo místo nich. Příslušné úřady smluvních států si vzájemně sdělí všechny významné změny, které byly provedeny v jejich příslušných daňových zákonech.
Článek 3
Všeobecné definice
1. Ve smyslu této smlouvy, pokud souvislost nevyžaduje odlišný výklad:
a) výraz „Československo“ označuje Československou socialistickou republiku;
b) výraz „Norsko“ označuje Norské království a zahrnuje, pokud je použit v zeměpisném významu, jeho teritoriální vody a mořské dno a podzemí podmořských pásem přiléhajících k teritoriálním vodám, nad nimiž Norsko vykonává v souladu s mezinárodním právem suverenní práva za účelem průzkumu těchto oblastí a těžby jejich přírodních zdrojů, avšak s výjimkou ostrovů Svalbard, Jan Mayen a norských závislých území mimo Evropu;
c) výrazy „jeden smluvní stát“ a „druhý smluvní stát“ označují podle souvislosti Československo nebo Norsko;
d) výraz „osoba“ zahrnuje fyzické osoby, společnosti a všechna jiná sdružení osob;
e) výraz „společnost“ označuje právnické osoby nebo nositele práv, považované pro účely zdanění za právnické osoby;
f) výrazy „podnik jednoho smluvního státu“ a „podnik druhého smluvního státu“ označují podnik provozovaný osobou mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě, případně podnik provozovaný osobou mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě;
g) výraz „státní příslušník“ označuje:
(i) všechny fyzické osoby, které jsou státními občany některého smluvního státu;
(ii) všechny právnické osoby, osobní společnosti a sdružení osob, které byly zřízeny podle práva platného v některém smluvním státě;
h) výraz „mezinárodní doprava“ označuje každou dopravu prováděnou lodí nebo letadlem, které jsou provozovány podnikem, jehož místo skutečného vedení je v některém smluvním státě, pokud loď nebo letadlo nejsou provozovány pouze mezi místy v druhém smluvním státě;
i) výraz „příslušný úřad“ označuje:
(i) v případě Československa ministra financí Československé socialistické republiky nebo jeho zmocněného zástupce;
(ii) v případě Norska ministra financí a cel nebo jeho zmocněného zástupce.
2. Každý výraz, který není jinak definován, má pro aplikaci této smlouvy smluvním státem význam, který mu náleží podle práva tohoto smluvního státu, které upravuje daně, jež jsou předmětem této smlouvy, pokud souvislost nevyžaduje odlišný výklad.
Článek 4
Daňový domicil
1. Výraz „osoba mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě“ označuje ve smyslu této smlouvy osobu, která je podle práva tohoto státu podrobena v tomto státě zdanění z důvodu svého bydliště, stálého pobytu, místa vedení nebo jiného podobného kritéria.
2. Jestliže fyzická osoba má podle ustanovení odstavce 1 bydliště v obou smluvních státech, postupuje se takto:
a) Předpokládá se, že tato osoba má bydliště v tom státě, ve kterém má stálý byt. Jestliže má stálý byt v obou státech, předpokládá se, že má bydliště v tom státě, ke kterému má užší osobní a hospodářské vztahy (středisko životních zájmů).
b) Jestliže nemůže být určeno, ve kterém státě má tato osoba středisko životních zájmů nebo jestliže nemá stálý byt v žádném z těchto států, předpokládá se, že má bydliště v tom státě, ve kterém se obvykle zdržuje.
c) Jestliže se tato osoba obvykle zdržuje v obou státech nebo jestliže se obvykle nezdržuje v žádném z nich, předpokládá se, že má bydliště v tom státě, jehož je státním občanem.
d) Jestliže je tato osoba státním občanem obou států nebo jestliže není státním občanem žádného z nich, upraví příslušné úřady obou států otázku vzájemnou dohodou.
3. Jestliže osoba jiná než osoba fyzická má podle ustanovení odstavce 1 sídlo v obou smluvních státech, předpokládá se, že má sídlo v tom státě, v němž je místo jejího skutečného vedení.
Článek 5
Stálá provozovna
1. Výraz „stálá provozovna“ označuje ve smyslu této smlouvy trvalé zařízení pro podnikání, ve kterém podnik vykonává zcela nebo zčásti svoji činnost.
2. Výraz „stálá provozovna“ zahrnuje obzvláště:
a) místo vedení,
b) závod,
c) kancelář,
d) továrnu,
e) dílnu a
f) důl, ložisko oleje nebo plynu, lom nebo jiné místo, kde se těží přírodní zdroje.
3. Staveniště nebo montáž jsou stálou provozovnou jen tehdy, jestliže trvají déle než 12 měsíců.
4. Výraz „stálá provozovna“ nezahrnuje:
a) zařízení, které se využívá pouze k uskladnění, vystavení nebo k dodání zboží patřícího podniku;
b) zásobu zboží patřícího podniku, která se udržuje pouze za účelem uskladnění, vystavení nebo dodání;
c) zásobu zboží patřícího podniku, která se udržuje pouze za účelem zpracování jiným podnikem;
d) trvalé zařízení pro podnikání, které se udržuje pouze za účelem nákupu zboží nebo shromažďování informací pro podnik;
e) trvalé zařízení pro podnikání, které se udržuje pouze za účelem provádění reklamy, poskytování informací, provádění vědeckých rešerší nebo podobných činností pro podnik, které mají přípravný nebo pomocný charakter.
5. Jestliže osoba – jiná než nezávislý zástupce ve smyslu odstavce 6 – jedná za podnik a má v některém smluvním státě plnou moc uzavírat jménem podniku smlouvy a jestliže tam tuto plnou moc obvykle využívá, posuzuje se podnik, nehledě na ustanovení odstavců 1 a 2 tak, jako by měl v tomto státě stálou provozovnu pro všechny činnosti vykonávané touto osobou pro podnik, ledaže se činnosti této osoby omezují na činnosti vyjmenované v odstavci 4, které kdyby byly vykonávány prostřednictvím trvalého zařízení pro podnikání, by toto zařízení neučinily stálou provozovnou podle ustanovení tohoto odstavce.
6. Nepředpokládá se, že podnik má stálou provozovnu v některém smluvním státě jenom proto, že v tomto státě vykonává svoji činnost prostřednictvím makléře, generálního komisionáře nebo jiného nezávislého zástupce, pokud tyto osoby jednají v rámci své řádné činnosti.
7. Skutečnost, že společnost, která má sídlo v jednom smluvním státě, ovládá společnost nebo je ovládána společností, která má sídlo v druhém smluvním státě, nebo která v tomto druhém státě vykonává svoji činnost (ať prostřednictvím stálé provozovny nebo jinak), neučiní sama o sobě z kterékoli této společnosti stálou provozovnu druhé společnosti.
Článek 6
Příjmy z nemovitého majetku
1. Příjmy z nemovitého majetku, včetně příjmů ze zemědělských a lesních podniků, mohou být zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je takový majetek umístěn.
2. a) Výraz „nemovitý majetek“ bude s výhradou ustanovení uvedených pod písmeny b) a c) definován ve shodě s právem smluvního státu, ve kterém je takový majetek umístěn.
b) Výraz „nemovitý majetek“ zahrnuje v každém případě příslušenství nemovitého majetku, živý a mrtvý inventář zemědělských a lesních podniků, práva, na která se aplikují ustanovení občanského práva vztahující se na nemovitý majetek, požívání nemovitého majetku a práva na proměnlivé nebo pevné platy, placené za těžení nebo za právo na těžení nerostných ložisek, pramenů a jiných přírodních zdrojů.
c) Lodi a letadla se nepovažují za nemovitý majetek.
3. Ustanovení odstavce 1 se použijí na příjmy z přímého užívání, nájmu nebo pachtu a každého jiného způsobu užívání nemovitého majetku.
4. Ustanovení odstavců 1 a 3 se použijí také pro příjmy z nemovitého majetku podniku a na příjmy z nemovitého majetku užívaného k výkonu nezávislého povolání.
Článek 7
Zisky podniků
1. Zisky podniku jednoho smluvního státu mohou být zdaněny jen v tomto státě, pokud podnik nevykonává svoji činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna. Jestliže podnik vykonává svoji činnost tímto způsobem, mohou být zisky podniku zdaněny v tomto druhém státě, avšak pouze v takovém rozsahu, v jakém je lze přičítat této stálé provozovně.
2. Jestliže podnik jednoho smluvního státu vykonává svoji činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, přisuzují se v každém smluvním státě této stálé provozovně zisky, které by byla mohla docílit, kdyby byla jako samostatný podnik vykonávala stejné nebo podobné činnosti za stejných nebo podobných podmínek a byla zcela nezávislá ve styku s podnikem, jehož je stálou provozovnou.
3. Při výpočtu zisků stálé provozovny se povoluje odečíst náklady, vynaložené na tuto stálou provozovnu včetně výloh vedení a všeobecných správních výloh, ať vznikly ve státě, v němž je tato stálá provozovna umístěna, či jinde.
4. Pokud je v některém smluvním státě obvyklé stanovit zisky, které mají být přičteny stálé provozovně, na základě rozdělení celkových zisků podniku jeho různým částem, nevylučuje ustanovení odstavce 2, aby tento smluvní stát stanovil zisky, jež mají být zdaněny, tímto obvyklým rozdělením. Použitý způsob rozdělení zisků musí být však takový, aby výsledek byl v souladu se zásadami stanovenými v tomto článku.
5. Stálé provozovně se nepřičtou žádné zisky na základě skutečnosti, že pouze nakupovala zboží pro podnik.
6. Zisky, které se mají přičíst stálé provozovně, se pro aplikaci předchozích odstavců stanoví každý rok stejným způsobem, pokud neexistují dostatečné důvody pro jiný postup.
7. Jestliže zisky zahrnují příjmy, o nichž se pojednává v jiných článcích této smlouvy, nebudou ustanovení oněch článků dotčena ustanoveními tohoto článku.
Článek 8
Lodní a letecká doprava
1. Zisky z provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno skutečné vedení podniku.
2. Jestliže skutečné vedení podniku námořní dopravy je umístěno na palubě lodi, bude se považovat za umístěné ve smluvním státě, ve kterém je domovský přístav této lodi nebo, není-li takový domovský přístav, ve smluvním státě, ve kterém má provozovatel lodi bydliště či sídlo.
3. Ustanovení odstavce 1 se použije také na zisky z účasti na poolu, společném provozu nebo na jiném mezinárodním provozním sdružení.
4. Ustanovení odstavce 1 se použije na zisky dosažené společným norským, dánským a švédským konsorciem letecké dopravy, Skandinávskými aeroliniemi (SAS), avšak jen na takovou část zisků, která odpovídá účasti, kterou vlastní na tomto konsorciu akciová společnost Det norske Luftfartselskap (DNL), která je norským partnerem Skandinávských aerolinií (SAS).
Článek 9
Sdružené podniky
Jestliže
a) se podnik jednoho smluvního státu podílí přímo nebo nepřímo na vedení, kontrole nebo jmění podniku druhého smluvního státu, nebo
b) tytéž osoby se přímo nebo nepřímo podílejí na vedení, kontrole nebo jmění podniku jednoho smluvního státu i podniku druhého smluvního státu,
a jestliže v těchto případech byly mezi oběma podniky v jejich obchodních nebo finančních vztazích sjednány nebo jim uloženy podmínky, které se liší od podmínek, které by byly sjednány mezi podniky nezávislými, mohou být do zisků tohoto podniku včleněny a přiměřeně zdaněny zisky, které bez těchto podmínek by byly docíleny jedním z podniků, které však vzhledem k těmto podmínkám docíleny nebyly.
Článek 10
Dividendy
1. Dividendy vyplácené společností, která má sídlo v jednom smluvním státě, osobě mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
2. Tyto dividendy však mohou být zdaněny také ve smluvním státě, v němž má sídlo společnost, která je vyplácí, a to podle práva tohoto státu, daň takto uložená však nesmí přesáhnout:
a) 5 % hrubé částky dividend, jestliže příjemcem je společnost (jiná než osobní společnost, která není právnickou osobou), která vlastní přímo nejméně 25 % jmění společnosti vyplácející dividendy;
b) 15 % hrubé částky dividend ve všech ostatních případech.
Tento odstavec se nedotkne zdanění zisků společnosti, z nichž jsou dividendy vypláceny.
3. Příslušné úřady smluvních států upraví vzájemnou dohodou způsob aplikace odstavce 2.
4. Výraz „dividendy“ použitý v tomto článku označuje příjmy z akcií nebo jiných práv, s výjimkou pohledávek, s účastí na zisku a příjmy z jiných společenských práv, které jsou podle daňového práva státu, ve kterém má sídlo společnost, která vyplácí dividendy, podrobeny stejnému zdanění jako příjmy z akcií.
5. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužijí, jestliže příjemce dividend mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě vykonává v druhém smluvním státě, v němž má sídlo společnost vyplácející dividendy, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím trvalého zařízení tam umístěného a jestliže účast, pro kterou se dividendy vyplácejí, skutečně patří k této stálé provozovně nebo k tomuto trvalému zařízení. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 případně článku 14.
6. Jestliže společnost mající sídlo v jednom smluvním státě dosahuje zisky nebo příjem z druhého smluvního státu, nemůže tento druhý stát zdanit dividendy vyplácené společností osobám majícím bydliště či sídlo v prvně zmíněném státě ani podrobit nerozdělené zisky společnosti dani z nerozdělených zisků, i když vyplácené dividendy nebo nerozdělené zisky pozůstávají zcela nebo zčásti ze zisků nebo z příjmů docílených v tomto druhém státě.
Článek 11
Úroky
1. Úroky mající zdroj v jednom smluvním státě a placené osobě mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě mohou být zdaněny pouze v tomto druhém státě.
2. Výraz „úroky“ použitý v tomto článku označuje příjmy z pohledávek jakéhokoli druhu, i když jsou zajištěny zástavními právy na nemovitostech nebo opatřeny účastí na zisku dlužníka, a obzvláště příjmy z veřejných půjček a z obligací včetně s nimi spojených prémií a zisků ze slosovatelných půjček.
3. Ustanovení odstavce 1 se nepoužije, jestliže příjemce úroků, který má bydliště či sídlo v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě, ve kterém mají úroky zdroj, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím trvalého zařízení tam umístěného a jestliže pohledávka, ze které jsou úroky placeny, skutečně patří k této stálé provozovně nebo k tomuto trvalému zařízení. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 případně článku 14.
4. Jestliže částka úroků, posuzováno se zřetelem k pohledávce, ze které jsou placeny, přesahuje v důsledku zvláštních vztahů existujících mezi plátcem a příjemcem nebo mezi oběma a třetí osobou, částku, kterou by byl smluvil plátce s příjemcem, kdyby nebylo takových vztahů, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto naposledy zmíněnou částku. Částka platů, která ji přesahuje, může být v tomto případě zdaněna podle práva každého smluvního státu a s přihlédnutím k jiným ustanovením této smlouvy.
Článek 12
Licenční poplatky
1. Licenční poplatky mající zdroj v jednom smluvním státě a placené osobě, která má bydliště či sídlo v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
2. Licenční poplatky uvedené v odstavci 3 písm. a) mohou však být zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je jejich zdroj, a to podle práva tohoto státu, daň takto uložená však nesmí překročit 5 % hrubé částky licenčních poplatků. Příslušné úřady smluvních států upraví vzájemnou dohodou způsob aplikace tohoto omezení.
3. Výraz „licenční poplatky“ použitý v tomto článku označuje platy jakéhokoli druhu pobírané za užití nebo za právo na užití
a) patentů, ochranných známek, vzorů nebo modelů, plánů, tajných vzorců nebo postupů nebo průmyslového, obchodního nebo vědeckého zařízení nebo za sdělení průmyslových, obchodních nebo vědeckých zkušeností;
b) autorských práv k dílům literárním, uměleckým nebo vědeckým včetně kinematografických filmů a filmů nebo pásek pro televizní nebo rozhlasové vysílání.
4. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužijí, jestliže příjemce licenčních poplatků mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě vykonává v druhém smluvním státě, ve kterém mají licenční poplatky zdroj, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím trvalého zařízení tam umístěného a jestliže práva nebo majetkové hodnoty, za které jsou licenční poplatky placeny, skutečně patří k této stálé provozovně nebo k tomuto trvalému zařízení. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 případně článku 14.
5. Předpokládá se, že licenční poplatky mají zdroj v jednom smluvním státě, jestliže plátcem je tento smluvní stát sám, jeho nižší správní útvar, místní úřad nebo osoba mající bydliště či sídlo v tomto státě. Jestliže však osoba, která platí licenční poplatky, bez ohledu na to, zda má nebo nemá bydliště či sídlo v některém smluvním státě, má v jednom smluvním státě stálou provozovnu, ve spojení s níž vznikl závazek, pro který jsou licenční poplatky placeny a jestliže tyto licenční poplatky jdou k tíži této stálé provozovně, předpokládá se, že licenční poplatky mají zdroj ve státě, ve kterém je stálá provozovna umístěna.
6. Jestliže částka licenčních poplatků, posuzováno se zřetelem k užívání, právu nebo informaci, za které jsou placeny, přesahuje v důsledku zvláštních vztahů existujících mezi plátcem a příjemcem nebo mezi oběma a třetí osobou částku, kterou by byl smluvil plátce s příjemcem, kdyby nebylo takových vztahů, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto naposledy zmíněnou částku. Částka platů, která ji přesahuje, může být v tomto případě zdaněna podle práva každého smluvního státu a s přihlédnutím k jiným ustanovením této smlouvy.
Článek 13
Zisky ze zcizení majetku
1. Zisky, které pobírá osoba mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě ze zcizení nemovitého majetku ve smyslu článku 6, který leží v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
2. Zisky ze zcizení movitého majetku, který je provozním majetkem stálé provozovny, kterou má podnik jednoho smluvního státu v druhém smluvním státě nebo který patří k trvalému zařízení, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě má v druhém smluvním státě k výkonu nezávislého povolání, včetně takových zisků ze zcizení takové stálé provozovny (samotné nebo spolu s celým podnikem) nebo takového trvalého zařízení, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
3. Zisky ze zcizení lodí nebo letadel používaných v mezinárodní dopravě nebo movitého majetku, který slouží provozu těchto lodí nebo letadel, mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno skutečné vedení podniku.
4. Zisky ze zcizení majetku, který není uveden v odstavcích 1, 2 a 3, mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém má zcizitel bydliště či sídlo.
Článek 14
Nezávislá povolání
1. Příjmy, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá ze svobodného povolání nebo jiné nezávislé činnosti podobné povahy, mohou být zdaněny jen v tomto státě, pokud tato osoba nemá pravidelně k dispozici v druhém smluvním státě trvalé zařízení k výkonu své činnosti. Jestliže má k dispozici takové trvalé zařízení, mohou být příjmy zdaněny v druhém smluvním státě, avšak pouze v rozsahu, v jakém je lze přičítat tomuto trvalému zařízení.
2. Výraz „svobodné povolání“ zahrnuje obzvláště nezávisle vykonávané činnosti vědecké, literární, umělecké, vychovatelské nebo učitelské, jakož i samostatné činnosti lékařů, právních zástupců, inženýrů, architektů, dentistů a účetních znalců.
Článek 15
Zaměstnání
1. Platy, mzdy a podobné odměny, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá ze zaměstnání, mohou být s výhradou ustanovení článků 16, 18 a 19 zdaněny jen v tomto státě, pokud zaměstnání není vykonáváno v druhém smluvním státě. Je-li tam zaměstnání vykonáváno, mohou být odměny přijaté za ně zdaněny v tomto druhém státě.
2. Odměny, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá ze zaměstnání vykonávaného v druhém smluvním státě, mohou být bez ohledu na ustanovení odstavce 1 zdaněny jen v prvně zmíněném státě, jestliže:
a) příjemce se nezdržuje v druhém státě po jedno nebo více období v úhrnu déle než 183 dnů v příslušném kalendářním roce a
b) odměny jsou vypláceny zaměstnavatelem nebo za zaměstnavatele, který nemá bydliště či sídlo v druhém státě a
c) odměny nejdou k tíži stálé provozovně nebo trvalému zařízení, které má zaměstnavatel v druhém státě.
3. Nehledě na předchozí ustanovení tohoto článku, mohou být odměny pobírané ze zaměstnání vykonávaného na palubě lodi nebo letadla v mezinárodní dopravě zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno skutečné vedení podniku. Odměny ze zaměstnání vykonávaného na palubě letadla provozovaného konsorciem letecké dopravy, Skandinávskými aeroliniemi (SAS), které pobírá osoba mající bydliště v Norsku, mohou být zdaněny jen v Norsku.
Článek 16
Tantiemy
Odměny členů dozorčí nebo správní rady a podobné platy, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá jako člen dozorčí nebo správní rady společnosti, která má sídlo v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
Článek 17
Umělci a sportovci
1. Příjmy, které pobírají veřejně vystupující umělci jako např. divadelní, filmoví, rozhlasoví a televizní umělci a hudebníci nebo jako sportovci ze své osobně vykonávané činnosti, mohou být bez ohledu na ustanovení článků 14 a 15 zdaněny ve smluvním státě, ve kterém jsou tyto činnosti vykonávány.
2. Jestliže příjmy z činnosti, kterou osobně vykonává umělec nebo sportovec v této vlastnosti, neplynou tomuto umělci nebo sportovci samému, nýbrž jiné osobě, mohou být tyto příjmy bez ohledu na ustanovení článků 7, 14 a 15 zdaněny ve smluvním státě, ve kterém umělec nebo sportovec vykonává svoji činnost.
3. Příjmy z činností definovaných v odstavci 1, vykonávaných v rámci kulturní výměny mezi smluvními státy, budou bez ohledu na ustanovení odstavců 1 a 2 osvobozeny od zdanění ve smluvním státě, ve kterém jsou tyto činnosti vykonávány.
Článek 18
Veřejné služby
1. a) Odměny jiné než penze, vyplácené některým smluvním státem, jeho nižším správním útvarem nebo místním úřadem fyzické osobě za služby prokázané tomuto státu, správnímu útvaru nebo místnímu úřadu, mohou být zdaněny jen v tomto státě.
b) Takové odměny však mohou být zdaněny jen v druhém smluvním státě, jestliže služby byly vykonávány v tomto státě, příjemce má v tomto druhém smluvním státě bydliště a
(i) je státním občanem tohoto státu, nebo
(ii) nezískal bydliště v tomto státě jen proto, aby vykonával tyto služby, nebo
(iii) není podroben dani z takových odměn ve smluvním státě, ze kterého jsou tyto odměny placeny.
2. Jakékoli penze, vyplácené některým smluvním státem, jeho nižším správním útvarem nebo místním úřadem nebo vyplácené z fondů, které zřídily, fyzické osobě za služby prokázané tomuto státu, správnímu útvaru nebo místnímu úřadu, mohou být zdaněny v tomto státě.
3. Ustanovení článků 15, 16 a 19 se použijí na odměny a penze za služby prokázané ve spojení s průmyslovou nebo obchodní činností prováděnou některým smluvním státem, jeho nižším správním útvarem nebo místním úřadem.
Článek 19
Penze a renty
1. Penze a jiné podobné platy, výživné a renty, placené osobě mající bydliště v některém smluvním státě, mohou být s výhradou ustanovení článku 18 odstavec 2 zdaněny jen v tomto státě.
2. Penze a jiné platy vyplácené podle předpisů o veřejném sociálním zabezpečení některého smluvního státu mohou být zdaněny v tomto státě.
Článek 20
Studenti
Platy, které dostává na výživu, vzdělání nebo výcvik student, praktikant nebo učeň, který se zdržuje v některém smluvním státě pouze za účelem vzdělání nebo výcviku a který má v druhém smluvním státě bydliště nebo tam měl bydliště bezprostředně před svou návštěvou v prvně zmíněném státě, nemohou být zdaněny v prvně zmíněném smluvním státě, pokud tyto platy pocházejí ze zdrojů mimo tento stát.
Článek 21
Jiné příjmy
Příjmy osoby mající bydliště či sídlo v některém smluvním státě, o nichž se výslovně nepojednává v předchozích článcích této smlouvy, mohou být zdaněny jen v tomto státě.
Článek 22
Majetek
1. Nemovitý majetek ve smyslu článku 6 může být zdaněn ve smluvním státě, ve kterém je umístěn.
2. Movitý majetek, který je provozním majetkem stálé provozovny podniku nebo který patří k trvalému zařízení užívanému k výkonu nezávislého povolání, může být zdaněn ve smluvním státě, ve kterém stálá provozovna nebo trvalé zařízení jsou umístěny.
3. Lodi a letadla používané v mezinárodní dopravě a movitosti sloužící k provozování takových lodí a letadel mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno skutečné vedení podniku.
4. všechny ostatní části majetku osoby mající bydliště či sídlo v některém smluvním státě mohou být zdaněny jen v tomto státě.
Článek 23
Vyloučení dvojího zdanění
1. Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě pobírá příjem nebo vlastní majetek, který může být v souladu s ustanovením této smlouvy zdaněn v druhém smluvním státě, vyjme prvně zmíněný stát s výhradou ustanovení odstavce 2 takový příjem nebo majetek ze zdanění, avšak při výpočtu daně z ostatního příjmu nebo majetku této osoby může použít sazbu daně, která by se použila, kdyby vyňatý příjem nebo majetek nebyly takto ze zdanění vyňaty.
2. Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě pobírá příjem, který může být podle ustanovení článků 10, 12, 16 a 17, pokud jde o Československo, a podle ustanovení článků 10 a 12, pokud jde o Norsko, zdaněn v druhém smluvním státě, povolí prvně zmíněný stát snížit daň z příjmu této osoby o částku rovnající se dani zaplacené v tomto druhém smluvním státě. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřekročí takovou část daně vypočtené před jejím snížením, která poměrně připadá na příjem dosažený z tohoto druhého smluvního státu.
Článek 24
Zásada rovného nakládání
1. Státní příslušníci jednoho smluvního státu nebudou podrobeni v druhém smluvním státě žádnému zdanění nebo povinnostem s ním spojeným, které jsou jiné nebo tíživější než zdanění a s ním spojené povinnosti, kterým jsou nebo mohou být podrobeni státní příslušníci tohoto druhého státu, kteří jsou ve stejné situaci.
2. Při zdanění stálé provozovny, kterou podnik jednoho smluvního státu má v druhém smluvním státě, nebude v tomto druhém státě postupováno méně příznivě, než při zdanění podniků tohoto druhého státu, které vykonávají tutéž činnost.
Toto ustanovení nebude vykládáno jako závazek jednoho smluvního státu, aby přiznal osobám majícím bydliště v druhém smluvním státě daňová osvobození, úlevy a snížení daně z důvodu osobního stavu nebo povinností k rodině, které přiznává osobám, které na jeho území mají bydliště.
3. Podniky jednoho smluvního státu, jejichž jmění patří zcela nebo zčásti, přímo nebo nepřímo osobě mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě nebo většímu počtu takových osob nebo podléhá jejich kontrole, nebudou podrobeny v prvně zmíněném státě žádnému zdanění nebo povinnostem s ním spojeným, které by byly jiné nebo tíživější než zdanění a s ním spojené povinnosti, kterým jsou nebo mohou být podrobeny jiné podobné podniky tohoto prvně zmíněného státu.
4. výraz „zdanění“ použitý v tomto článku označuje daně jakéhokoli druhu a pojmenování.
5. Ustanovení tohoto článku nebudou vykládána tak, že zavazují Norsko, aby přiznalo státním příslušníkům Československa, kteří nejsou také státními příslušníky Norska, výjimečnou daňovou úlevu, která je přiznávána norským státním příslušníkům a fyzickým osobám, které se narodily v Norsku z rodičů majících norskou příslušnost, podle článku 22 norského daňového zákona.
Článek 25
Řešení případů cestou dohody
1. Jestliže se osoba mající bydliště či sídlo v některém smluvním státě domnívá, že opatření jednoho nebo obou smluvních států vedou nebo povedou u ní ke zdanění, které není v souladu s touto smlouvou, může nezávisle na opravných prostředcích podle vnitrostátního práva těchto států předložit svůj případ příslušnému úřadu smluvního státu, ve kterém má bydliště či sídlo.
2. Jestliže bude příslušný úřad považovat námitku za oprávněnou a nebude-li sám s to najít uspokojivé řešení, bude se snažit, aby případ vyřešil dohodou s příslušným úřadem druhého smluvního státu tak, aby se vyloučilo zdanění, které není v souladu s touto smlouvou.
3. Příslušné úřady smluvních států se budou snažit vyřešit vzájemnou dohodou obtíže nebo pochybnosti, které mohou vzniknout při výkladu nebo aplikaci této smlouvy. Mohou se také vzájemně poradit za účelem vyloučení dvojího zdanění v případech, které nejsou upraveny touto smlouvou.
4. Příslušné úřady smluvních států mohou vejít v přímý styk za účelem dosažení dohody ve smyslu předchozích odstavců. Jestliže se ústní výměna názorů jeví pro dosažení dohody účelnou, může se taková výměna názorů konat v komisi složené ze zástupců příslušných úřadů smluvních států.
Článek 26
Výměna informací
1. Příslušné úřady smluvních států si budou vyměňovat informace nutné pro provádění ustanovení této smlouvy nebo vnitrostátních zákonů smluvních států upravujících daně, které jsou předmětem této smlouvy, pokud zdanění podle nich se nepříčí této smlouvě. Výměna informací není omezena článkem 1. Všechny informace získané smluvním státem budou považovány za tajné stejně jako informace získané podle vnitrostátních zákonů tohoto státu a mohou být sděleny jen osobám nebo úřadům (včetně soudů a správních úřadů) pověřeným vyměřováním, vybíráním nebo vymáháním daní, trestním stíháním nebo rozhodováním o odvolání ve věci daní, jež jsou předmětem této smlouvy. Tyto osoby nebo úřady použijí informace jen pro tyto účely.
2. Ustanovení odstavce 1 nebudou v žádném případě vykládána tak, že ukládají jednomu ze smluvních států povinnost:
a) provést správní opatření, která by se odchylovala od zákonů nebo správní praxe tohoto nebo druhého smluvního státu;
b) sdělit údaje, které by nemohly být dosaženy na základě zákonů nebo v normálním správním řízení tohoto nebo druhého smluvního státu;
c) poskytnout informace, které by odhalily obchodní, podnikové, průmyslové nebo pracovní tajemství nebo obchodní jednání nebo informace, jejichž sdělení by bylo v rozporu s veřejným pořádkem (ordre public).
Článek 27
Diplomatičtí a konzulární úředníci
Tato smlouva se nedotýká daňových výsad, které přísluší diplomatickým a konzulárním úředníkům podle obecných pravidel mezinárodního práva nebo na základě zvláštních dohod.
Článek 28
Nabytí platnosti
1. Vlády smluvních států si vzájemně oznámí, že ústavní požadavky pro nabytí platnosti smlouvy byly splněny.
2. Smlouva nabude platnosti výměnou listin o jejím schválení a její ustanovení se budou aplikovat na příjem dosažený 1. ledna následujícího po roce, ve kterém byly vyměněny listiny o schválení smlouvy, nebo později a na majetek, ze kterého bude vyměřována daň v druhém kalendářním roce následujícím po roce, ve kterém byly vyměněny listiny o schválení smlouvy, nebo později.
Článek 29
Výpověď
Tato smlouva zůstane v platnosti, dokud nebude vypovězena jedním ze smluvních států. Každý smluvní stát může smlouvu vypovědět diplomatickou cestou výpovědí zaslanou nejméně šest měsíců před koncem každého kalendářního roku následujícího po období pěti roků od nabytí platnosti smlouvy. V takovém případě se smlouva již nebude aplikovat na příjem dosažený 1. ledna následujícího po roce, ve kterém byla dána výpověď, nebo později a na majetek, ze kterého bude vyměřována daň v druhém kalendářním roce následujícím po roce, ve kterém byla dána výpověď, nebo později.
Na důkaz toho podepsaní, byvše k tomu řádně zmocněni, podepsali tuto smlouvu.
Dáno ve dvou vyhotoveních v Oslo dne 27. června 1979 v anglickém jazyce.
Za vládu
Československé socialistické republiky:
Ing. Bohuslav Chňoupek v. r.
Za vládu
Norského království:
Kunt Frydenlund v. r.

PROTOKOL
Při podpisu smlouvy o zamezení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku v oboru daní z příjmu a z majetku, která byla dnes uzavřena mezi Československou socialistickou republikou a Norským královstvím, se podepsaní dohodli, že dále uvedená ustanovení tvoří nedílnou část této smlouvy.
I.
K článkům 5, 7, 14 a 15
Ustanovení článků 5, 7, 14 a 15 nezahrnují činnosti vykonávané v oblasti pevninské mělčiny. Dojde-li k dvojímu zdanění, příslušné úřady smluvních států se spojí za účelem dosažení dohody o vyloučení dvojího zdanění a zabránění daňovému úniku.
II.
K článku 23
Smluvní státy souhlasí, aby článek 23 byl na žádost Norska zaslanou diplomatickou cestou nahrazen dále uvedeným textem, který nabude platnosti třicátého dne po výměně nót a bude se poprvé aplikovat:
a) na daně vybírané z příjmu, který bude dosažen 1. ledna následujícího po výměně nót nebo později,
b) na daně vybírané z majetku, které se budou vyměřovat v druhém kalendářním roce následujícím po výměně nót nebo později:

„1. Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v Československu pobírá příjem nebo vlastní majetek, který může být v souladu s ustanoveními této smlouvy zdaněn v Norsku, vyjme Československo s výhradou ustanovení odstavce 2 takový příjem nebo majetek ze zdanění, avšak při výpočtu daně z ostatního příjmu nebo majetku této osoby může použít sazbu daně, která by se použila, kdyby vyňatý příjem nebo majetek nebyly takto ze zdanění vyňaty.
2. Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v Československu pobírá příjem, který může být v souladu s ustanoveními článků 10, 12, 16 a 17 zdaněn v Norsku, povolí Československo snížit daň z příjmu této osoby o částku rovnající se dani zaplacené v Norsku. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřekročí takovou část daně vypočtené před jejím snížením, která poměrně připadá na příjem dosažený z Norska.
3. Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v Norsku pobírá příjem nebo vlastní majetek, který může být v souladu s ustanoveními této smlouvy zdaněn v Československu, povolí Norsko snížit daň z příjmu nebo daň z majetku této osoby o částku rovnající se dani zaplacené v Československu. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřekročí takovou část norské daně vypočtené před jejím snížením, která poměrně připadá na příjem dosažený z Československa nebo na majetek vlastněný v Československu.“.
Dáno ve dvou vyhotoveních v Oslo dne 27. června 1979 v anglickém jazyce.
Za vládu
Československé socialistické republiky:
Ing. Bohuslav Chňoupek v. r.
Za vládu
Norského království:
Kunt Frydenlund v. r.