480/1950 Ú. l. I
Vyhláška ministerstva financí, kterou se vydávají podrobné předpisy k provedení zákona č. 234/1949 Sb., o náhradách cestovních, stěhovacích a jiných výdajů.

480.
VYHLÁŠKA
ministerstva financí
ze dne 27. července 1950,
kterou se vydávají podrobné předpisy k provedení zákona č. 234/1949 Sb., o náhradách cestovních, stěhovacích a jiných výdajů.
Ministerstvo financí stanoví v dohodě s ministerstvem práce a sociální péče, s ostatními zúčastněnými ústředními úřady a s jednotnou odborovou organisací podle § 10 odst. 1 písm. b) zákona č. 234/1949 Sb., o náhradách cestovních, stěhovacích a jiných výdajů:

§ 1.
Osobní rozsah platnosti.
Tato vyhláška platí
a) pro státní zaměstnance, na něž se vztahuje zákon č. 66/1950 Sb., o pracovních a platových poměrech státních zaměstnanců, a zákon č. 67/1950 Sb., o pracovních a platových poměrech soudců z povolání, prokurátorů a soudcovských čekatelů (soudcovský zákon),
b) pro státní a jiné veřejné zaměstnance, jejichž pracovní a platové poměry budou upraveny podle § 2 odst. 2 druhé věty, po případě podle § 34 zákona č. 66/1950 Sb., pokud vláda nestanoví, že platové (mzdové) poměry těchto zaměstnanců se řídí předpisy o státní mzdové politice,
c) pro duchovní církví a náboženských společností, jejichž osobní požitky jsou upraveny zákonem č. 218/1949 Sb., o hospodářském zabezpečení církví a náboženských společností státem, a vládními nařízeními vydanými podle tohoto zákona.
Část I.
Náhrady při pracovních cestách.
§ 2.
Hospodárnost při pracovních cestách.
Zaměstnanec je povinen dbáti, aby pracovní cesta byla omezena na čas nezbytně nutný pro splnění účelu sledovaného pracovní cestou a aby s využitím nejúčelnějších dopravních možností byla provedena s nejmenším nákladem.
§ 3.
Příkaz k pracovní cestě.
Pracovní cesta s výjimkou pracovních cest soudců při výkonu soudcovské činnosti musí býti zpravidla předem písemně nařízena. Při tom je třeba dbáti, aby pracovní cesty, jež mohou být časově spojeny, byly spojovány a aby počet účastníků byl omezen na nezbytně nutnou míru.
§ 4.
Náhrady při použití veřejných hromadných dopravních prostředků.
(1) Při použití veřejných hromadných dopravních prostředků má zaměstnanec nárok na náhradu skutečně vzniklých jízdních výdajů, t. j. výdajů za jízdenku (jízdného) nebo letenku, za místenku a za použití lůžkového vozu.
(2) Při vzdálenosti do 200 km se hradí jízdné za nejnižší třídu, při větší vzdálenosti za třídu nejblíže vyšší.
(3) Má-li zaměstnanec možnost využít jízdních slev, přísluší mu toliko náhrada za zlevněné jízdné; má-li možnost použít volné jízdenky, náhrada jízdného mu nepřísluší.
§ 5.
Náhrady při použití jiných než veřejných hromadných dopravních prostředků a při cestách pěšky.
Vyžaduje-li účel pracovní cesty nebo okolnosti případu, aby cesta do obce místa jednání nebo zpět byla vykonána jinak než veřejným hromadným dopravním prostředkem, poskytne se zaměstnanci při cestě
a) jízdním (motorovým) kolem nebo motocyklem, jež zaměstnavatel bezplatně propůjčil0.50 Kčs za 1 km,b) vlastním jízdním kolem nebo pěšky2.— Kčs za 1 km,c) najatým povozem nebo najatým motorovým vozidlem náhrada skutečných výdajů do obvyklé výše,d) vlastním motorovým vozidlem náhrada podle předpisů o náhradách za používání vlastních motorových vozidel při pracovních cestách a vnějším řízení,e) vlastním povozem náhrada ve výši dvou třetin obvyklých výdajů za nájemní povoz.
§ 6.
Místní přepravné.
(1) Zaměstnanci přísluší náhrada nutných výdajů
a) za jeho přepravu k dopravnímu prostředku, kterého použije mezi obcí pracovního místa nebo obcí bydliště a obcí místa jednání, jakož i mezi obcemi místa jednání a za jeho přepravu od tohoto dopravního prostředku,
b) za pracovně nutné použití dopravních prostředků v obci místa jednání.
(2) Nepoužije-li zaměstnanec v případech uvedených v odstavci 1 veřejného hromadného dopravního prostředku, hradí se výdaje za jiný dopravní prostředek jen, když ho musilo býti použito ze zvláštních důvodů.
§ 7.
Stravné a nocležné.
(1) Zaměstnanci přísluší stravné v částce 130 Kčs za každý celý kalendářní den pracovní cesty a nocležné v částce 70 Kčs za každou noc pracovní cesty. Nestačí-li nocležné k úhradě nutného výdaje za ubytování, hradí se tento výdaj v prokázané výši. Za noc, které zaměstnanec použije k cestě, přísluší nocležné jen tehdy, když je nucen této noci se ubytovati pro časný příjezd nebo pozdní odjezd.
(2) Po 14 celých dnech pobytu v téže obci místa jednání snižuje se úhrn stravného a nocležného za každý celý den dalšího pobytu v této obci na částku 120 Kčs denně u zaměstnanců ženatých a u zaměstnanců postavených jim na roveň, u ostatních zaměstnanců na částku 70 Kčs denně. Ustanovení o změně výměry přídělného (§ 20) a o pracovních cestách při přechodném přidělení (§ 22) platí přiměřeně.
(3) Dostane-li se zaměstnanci na pracovní cestě bezplatně denní stravy i ubytování péčí zaměstnavatele, nepřísluší zaměstnanci stravné ani nocležné. Dostane-li se zaměstnanci na pracovní cestě péčí zaměstnavatele bezplatně denní stravy, nepřísluší mu stravné podle odstavce 1, úhrn stravného a nocležného podle odstavce 2 se krátí o 65%. Poskytne-li se zaměstnanci na pracovní cestě péčí zaměstnavatele bezplatně ubytování, nocležné podle odstavce 1 nepřísluší, úhrn stravného a nocležného podle odstavce 2 se krátí o 35%.
§ 8.
Stravné za dobu kratší než kalendářní den.
(1) Nevyžaduje-li pracovní cesta celý kasematní den, činí stravné, trvá-li pracovní cesta
6 nebo více hodin35 Kčs.více než 10 hodin60 Kčs.více než 14 hodin100 Kčs.
(2) Sazby podle odstavce 1 platí též pro dny počátku a skončení vícedenní pracovní cesty.
(3) Zasahuje-li pracovní cesta do dvou kalendářních dnů, je stravné počítati tak, jako by pracovní cesta byla vykonána v jednom kalendářním dnu, jestliže to je pro zaměstnance výhodnější.
§ 9.
Počátek a konec pracovní cesty při použití veřejných hromadných dopravních prostředků.
(1) Pracovní cesty konané veřejnými hromadnými dopravními prostředky počínají 30 minut před tím, kdy veřejný hromadný dopravní prostředek, kterého zaměstnanec použije mezi obcí pracovního místa nebo obcí bydliště a obcí místa jednání, má podle jízdního řádu opustiti stanici v obci pracovního místa nebo v obci bydliště, a končí 30 minut po tom, kdy jí má dosáhnouti. Ke zpoždění je přihlédnouti jen při zpáteční cestě, přesahuje-li 1 hodinu.
(2) Pracovní cesty konané letadlem počínají 30 minut před odjezdem hromadného dopravního prostředku obstarávajícího přepravu cestujících mezi sídlem leteckého dopravního podniku a letištěm a končí 30 minut po jeho příjezdu k sídlu leteckého dopravního podniku.
§ 10.
Přerušení pracovní cesty pro zvláštní okolnosti.
Spočívá-li příčina přerušení pracovní cesty v zaměstnancově osobě, příslušejí zaměstnanci náhrady při pracovních cestách i za dobu přerušení jen, onemocní-li a nemůže se vrátiti do svého bydliště; byl-li však přijat do léčebného nebo ošetřovacího ústavu, stravné a nocležné mu nepřísluší.
§ 11.
Náhrady nutných vedlejších výdajů.
(1) Jiné výdaje, které zaměstnanec musí nutně vynaložiti v souvislosti s pracovní cestou, se hradí v prokázané výši jako vedlejší výdaje.
(2) K vedlejším výdajům patří zejména výdaje za přepravu nutných osobních a služebních zavazadel, spisů, map, nářadí, za úschovu zavazadel, za poplatky poštovní, telegrafní a telefonní. Naproti tomu se nehradí opotřebování šatstva, obuvi a kufrů, výdaje za cestovní výstroj a cestovní pojištění, pokud toto pojištění není povinné.
§ 12.
Náhrada za ztrátu času.
(1) Za dobu strávenou na pracovní cestě jinak než vlastním konáním práce, která je účelem pracovní cesty, nepřísluší mzda (plat) za práci přes čas (za práci noční, nedělní, sváteční a pod.), pokud se z platných předpisů nepodává jinak.
(2) Za čas, strávený cestou do obce místa jednání a zpět mimo pravidelnou pracovní dobu obvyklou v úřadě, přísluší náhrada za ztrátu času; tato náhrada činí za každou celou hodinu
a) 8 Kčs v době od 6. do 22. hodiny, nejvýše však 40 Kčs v jednom kalendářním dnu,
b) 10 Kčs v době od 22. do 6. hodiny, pokud se zaměstnanec v této době neubytuje ani nepoužije lůžkového vozu.
Část II.
Náhrady při vnějším řízení.
§ 13.
Pojem vnějšího řízení.
Na rozdíl od pracovní cesty jde o vnější řizení, vykonává-li zaměstnanec na příkaz zaměstnavatelův práci mimo své pravidelné pracovní místo, ale v obvodu obce pracovního místa nebo v obvodu obce svého bydliště. O vnější řízení jde také, trvá-li cesta mimo obec pracovního místa a obec bydliště méně než 6 hodin.
§ 14.
Náhrady výdajů spojených s účelným překonáváním vzdálenosti a náhrada za ztrátu času.
(1) V obci místa vnějšího řízení má zaměstnanec nárok na náhradu výdajů za použití veřejných hromadných dopravních prostředků. Výdaje za jiný dopravní prostředek se hradí jen, když ho musilo býti použito ze zvláštních důvodů.
(2) Při vnějším řízení mimo obec pracovního místa a obec bydliště se zaměstnanci poskytne náhrada výdajů spojených s účelným překonáním vzdálenosti a náhrada za ztrátu času jako při pracovních cestách.
§ 15.
Náhrady nutných vedlejších výdajů.
Jiné výdaje, které zaměstnanec musí nutně vynaložiti v souvislosti s vnějším řízením, se hradí v prokázané výši jako vedlejší výdaje. Ustanovení § 11 odst. 2 platí obdobně.
Část III.
Náhrady při přechodném přidělení.
§ 17.
Podmínky nároku na náhrady.
Náhrady při přechodném přidělení příslušejí zaměstnanci přidělenému k přechodné činnosti (k zastupování jiného zaměstnance, na výpomoc, k účasti na učebních kursech a pod.) na jiné pracovní místo mimo obec jeho pravidelného pracovního místa a obec jeho bydliště.
§ 18.
Náhrada výdajů spojených s účelným překonáním vzdálenosti.
Při cestě do obce místa přechodného přidělení a při cestě zpět přísluší náhrada výdajů spojených s účelným překonáním vzdálenosti jako při pracovních cestách.
§ 19.
Přídělné.
(1) Přechodně přidělený zaměstnanec má nárok na přídělné, jež činí 200 Kčs za celý den pobytu v obci místa přechodného přidělení; po 14 celých dnech tohoto pobytu činí přídělné u ženatých a jim na roveň postavených zaměstnanců 120 Kčs, u ostatních zaměstnanců 70 Kčs denně.
(2) Za dny cesty do obce místa přechodného přidělení a za dny cesty zpět přísluší zaměstnanci přídělné ve výši stravného a nocležného jako při pracovních cestách. Za dny cesty zpět nesmí však toto přídělné přesahovati příslušné částky uvedené v odstavci 1.
(3) Dostane-li se přechodně přidělenému zaměstnanci bezplatně denní stravy i ubytování péčí zaměstnavatele, nepřísluší zaměstnanci přídělné. Dostane-li se přechodně přidělenému zaměstnanci péčí zaměstnavatele bezplatně denní stravy, krátí se přídělné o 65%; poskytne-li se mu péčí zaměstnavatele bezplatně ubytování, krátí se přídělné o 35%.
§ 20.
Změna výměry přídělného.
Nastane-li za přechodného přidělení změna v okolnostech rozhodných pro výměru přídělného, přísluší přídělné v nové výměře ode dne následujícího po dni, kdy tato změna nastala.
§ 21.
Změna místa přechodného přidělení.
Je-li přechodně přidělený zaměstnanec přidělen k přechodné činnosti do jiné obce, přísluší mu přídělné podle § 19 odst. 1 znovu.
§ 22.
Pracovní cesty při přechodném přidělení.
(1) Koná-li přechodně přidělený zaměstnanec pracovní cestu, podrží za dny, za které mu přísluší plné stravné, 35% přídělného, avšak jen tehdy, není-li mu poskytováno péčí zaměstnavatele bezplatně ubytování (§ 19 odst. 3).
(2) Za dny, za které zaměstnanci nepřísluší plné stravné, snižuje se přídělné, trvá-li pracovní cesta
6 nebo více hodino 20%,více než 10 hodino 30%.více než 14 hodino 50%.
Poskytuje-li se však zaměstnanci péčí zaměstnavatele bezplatně ubytování (§ 19 odst. 3); krátí se přídělné, snížené podle předchozí věty, o 35% přídělného uvedeného v § 19 odst. 1.
(3) Dny pracovní cesty, za které přísluší plné stravné, se nepočítají do počtu 14 celých dnů podle § 19 odst. 1.
§ 23.
Povolání k pracovnímu výkonu do obce pravidelného pracovního místa nebo do obce bydliště.
Je-li přechodně přidělený zaměstnanec povolán k pracovnímu výkonu do obce svého pravidelného pracovního místa nebo do obce svého bydliště, podrží přídělné a za cestu tam a zpět mu přísluší náhrada výdajů spojených s účelným překonáním vzdálenosti jako při pracovních cestách. Za celé dny pobytu v obci pravidelného pracovního místa nebo v obci bydliště se přídělné snižuje o 65%; tyto dny se nepočítají do 14 celých dnů podle § 19 odst. 1.
§ 24.
Přídělné po dobu dovolené a pracovního volna.
Po dobu dovolené na zotavenou zaměstnanec podrží přídělné ve výši výdaje za ubytování v obci místa přechodného přidělení, který připadá na dny této dovolené, nejvýše však 35% přídělného uvedeného v § 19 odst. 1. Totéž platí pro dny pracovního volna poskytnutého zaměstnavatelem, opustí-li zaměstnanec v těchto dnech obec místa přechodného přidělení.
§ 25.
Přídělné po dobu nemoci.
Nepracuje-li přechodně přidělený zaměstnanec pro nemoc, podrží přídělné. Je-li však přijat do léčebného nebo ošetřovacího ústavu nebo opustí-li obec místa přechodného přidělení, přísluší mu přídělné jako po dobu dovolené a pracovního volna (§ 24).
§ 26.
Přídělné na úhradu nájemného (podnájemného).
Nemůže-li zaměstnanec rozvázat nájemní (podnájemní) poměr ke dni skončení přechodného přidělení, může mu býti poskytnuto přídělné ve výši skutečně zaplaceného nájemného (podnájemného) za dny do skončení nájemního (podnájemního) poměru, nejvýše však 35% přídělného uvedeného v § 19 odst. 1.
§ 27.
Náhrady při denním návratu do bydliště.
(1) Při denním návratu do bydliště poskytne se přechodně přidělenému zaměstnanci místo přídělného
a) náhrada prokázaných výdajů za cesty do obce místa přechodného přidělení a zpět jako při pracovní cestě,
b) příplatek na stravu, který činí za dobu nutné nepřítomnosti v bydlišti trvající alespoň 11 hodin 35 Kčs.
(2) Ustanovení o náhradách při denním návratu do bydliště lze použít jenom v tom případě, když tyto náhrady jsou nižší než náhrady, které by zaměstnanci příslušely, kdyby zůstal v obci místa přechodného přidělení.
§ 28.
Náhrada jízdného za cesty k návštěvě rodiny.
(1) Ženatým a na roveň jim postaveným zaměstnancům se poskytne v každých čtyřech týdnech přechodného přidělení náhrada prokázaného jízdného za cestu k návštěvě rodiny a zpět jako při pracovní cestě. Přitom první cestu k návštěvě rodiny lze uskutečniti až po 3 týdnech přechodného přidělení.
(2) Jsou-li pro to zvláštní důvody (na příklad těžké onemocnění rodinného příslušníka), poskytne se náhrada prokázaného jízdného za cesty k návštěvě rodiny již před uplynutím lhůt uvedených v odstavci 1 a tyto cesty se nezapočítávají do cest podle téhož odstavce.
(3) Brání-li přechodně přidělenému zaměstnanci pracovní nebo osobní důvody (na příklad nemoc), aby sám vykonal cestu k návštěvě rodiny, a navštíví-li ho proto jeho rodinný příslušník, poskytne se mu náhrada prokázaného jízdného za cestu rodinného příslušníka do obce místa přechodného přidělení a zpět.
(4) Náhrada jízdného podle odstavců 1 až 3 nesmí přesáhnouti jízdné z obce místa přechodného přidělení do obce bydliště a zpět.
(5) Další výdaje (na příklad místní přepravné, výdaje za přepravu zavazadel, cestovní pojištění a pojištění cestovních zavazadel) se nehradí.
(6) Má-li zaměstnanec (rodinný příslušník) možnost využít jízdních slev, přísluší toliko náhrada za zlevněné jízdné; má-li možnost použít volné jízdenky, náhrada jízdného nepřísluší.
Část IV.
Náhrady při přijetí a při přeložení zaměstnance.
§ 29.
Náhrada stěhovacích výdajů při přeložení, k němuž nedošlo v soukromém zájmu zaměstnance.
Při přeložení, k němuž nedošlo v soukromém zájmu zaměstnance, hradí se zaměstnanci tyto prokázané stěhovací výdaje:
a) výdaje spojené s cestou zaměstnance do obce nového pracovního místa k nástupu práce v rozsahu jako při pracovních cestách s tím rozdílem, že zaměstnanci přísluší za den příjezdu do obce nového pracovního místa vždy plné stravné a nocležné,
b) jízdné rodinných příslušníků, kteří sdílejí se zaměstnancem společnou domácnost, za cestu z dosavadního do nového bydliště a výdaje za přepravu jejich nutných osobních zavazadel; jízdné se hradí při vzdálenosti do 200 km za nejnižší vozovou třídu, při větší vzdálenosti za nejblíže vyšší vozovou třídu; příplatek na rychlík se hradí při větší vzdálenosti než 100 km; jízdné za použití jiného než veřejného hromadného dopravního prostředku se hradí jenom tehdy, není-li použití veřejného hromadného dopravního prostředku možné nebo účelné,
c) výdaje za nutné stravování a ubytování rodinných příslušníků v době ode dne naložení nábytku v dosavadním bydlišti do dne složení v novém bytě, a to nejvýše částkou stravného a nocležného podle předpisů o náhradách výdajů při pracovních cestách, u děti do 6 let částkou poloviční,
d) výdaje za přepravu bytového zařízení a svršků zaměstnance a jeho rodinných příslušníků,
e) výdaje za pojištění přepravovaných předmětů během přepravy až do 4°/°° přiměřené pojištěné částky; přiměřenou je pojištěná částka, která nepřesahuje výši při pojištění proti požáru,
f) nájemné (podnájemné), které zaměstnanec musel zaplatit z dosavadního bytu za dobu od jeho vyklizení do dne, ke kterému mohl nájemní (podnájemní) poměr nejdříve rozvázati,
g) výdaje za jednoduché vymalování a zdravotně nutné desinfikování bytu nebo jeho části, bylo-li provedeno nejdéle do 30 dnů po přestěhování,
h) jiné nutné vedlejší výdaje vzniklé přestěhováním (na příklad za menší instalační a jiné řemeslnické práce v novém bytě) nejvýše částkou 2000 Kčs.
§ 30.
Příspěvek na úhradu stěhovacích výdajů při přijetí zaměstnance.
(1) Při přijetí může býti se souhlasem ministerstva financí zaměstnanci poskytnut příspěvek na úhradu stěhovacích výdajů do výše prokázaného
a) jízdného za nejnižší vozovou třídu za cestu zaměstnance veřejným hromadným dopravním prostředkem z obce bydliště do obce pracovního místa,
b) výdaje za přepravu bytového zařízení a svršků zaměstnance a jeho rodiných příslušníků z obce dosavadního bydliště do obce pracovního místa, pro něž byl zaměstnanec přijat, nebo do obce v její blízkosti, z níž lze do práce pravidelně docházet nebo dojíždět,
c) výdaje za pojištění přepravovaných předmětů během přepravy až do 4°/°° přiměřené pojištěné částky (§ 29 písm. e),
d) jízdného za nejnižší vozovou třídu za cestu rodinných příslušníků, kteří sdílejí se zaměstnancem společnou domácnost, veřejným hromadným dopravním prostředkem z obce dosavadního bydliště do nového bydliště v obci pracovního místa, pro něž byl zaměstnanec přijat, nebo v obci v její blízkosti, z níž lze do práce pravidelně docházet nebo dojíždět.
(2) Příplatek na rychlík lze příspěvkem podle odstavce 1 písm. a) a d) hraditi jen při větší vzdálenosti než 100 km.
§ 31.
Příspěvek na úhradu stěhovacích výdajů při přeložení, k němuž došlo v soukromém zájmu zaměstnance.
Zaměstnanci, který byl přeložen ve svém soukromém zájmu, a to pro vážné osobní, rodinné nebo zdravotní důvody, může býti poskytnut příspěvek na úhradu stěhovacích výdajů v rozsahu stanoveném v § 30.
§ 32.
Náhrada stěhovacích výdajů při přestěhování uvnitř obce.
Dojde-li při přijetí nebo přeložení k přestěhování zaměstnance uvnitř obce proto, že se zaměstnanec musí nastěhovat do naturálního (služebního) bytu, nebo proto, že musí naturální (služební) byt vykliditi, poskytne se zaměstnanci náhrada stěhovacích výdajů podle § 29 písm. d) a e).
§ 36.
Obdobné použití některých ustanovení o náhradách při přechodném přidělení.
Ustanovení § 19 odst. 3 a §§ 22, 24, 25, 27 a 28 platí obdobně.
§ 37.
Převod a přemístění v důsledku přesídlení úřadu.
Přeložení se z hlediska ustanovení o náhradách výdajů při přeložení zaměstnance klade na roveň převod do jiné zaměstnanecké skupiny nebo do jiného oboru veřejné správy a přemístění zaměstnance v důsledku přesídlení úřadu.
Část V.
Snížené náhrady.
§ 38.
Náhrady v případech, kdy povaha práce sama způsobuje, že se pracovní místo mění.
(1) V případech obdobných pracovním cestám, kdy povaha práce sama způsobuje, že se pracovní místo mění, t. j. zejména při jízdách šoférů, závozníků, zaměstnanců pojízdných ambulatorií, zaměstnanců putovních kin, mají zaměstnanci nárok
a) v případech, kdy cílem cesty je zpravidla vždy jiná obec, na stravné a nocležné podle § 7, po případě § 8, snížené o 10%,
b) v případech, kdy cílem cesty je zpravidla vždy táž obec anebo pravidelně několik stejných obcí,
na stravné v částce 100 Kčs za každý celý kalendářní den cesty, po případě na nocležné v částce 50 Kčs za každou noc cesty,
na stravné v částce 25 Kčs, trvá-li cesta 6 až 10 hodin,
na stravné v částce 8 Kčs, trvá-li cesta více než 10 hodin, avšak nejvýše 14 hodin,
na stravné v částce 70 Kčs, trvá-li cesta více než 14 hodin, avšak méně než 24 hodiny.“
Nestačí-li snížené nocležné k úhradě nutného výdaje za ubytování, hradí se tento výdaj v prokázané výši. Ostatní ustanovení části I platí přiměřeně s výjimkou ustanovení o místním přepravném (§ 6) a o náhradě za ztrátu času (§ 12).
(2) V případech obdobných vnějšímu řízem, kdy povaha práce sama způsobuje, že se pracovní místo mění, platí přiměřeně ustanovení části II s výjimkou ustanovení § 14 odst. 2, pokud jde o místní přepravné podle § 6 odst. 1 písm. a) a o náhradu za ztrátu času podle § 12.
(3) Náhrady podle předchozích odstavců může ústřední úřad v dohodě s ministerstvem financí stanoviti přiměřenou paušální částkou.
§ 39.
Náhrady v případech, kde jde o vnější pracovní výkony, které patří k pravidelným úkolům zaměstnanců.
(1) V případech, kde jde o vnější pracovní výkony, které patří k pravidelným úkolům zaměstnanců, příslušejí zaměstnancům náhrady, které pro jednotlivé obory veřejné správy stanoví ministerstvo financí v dohodě s ministerstvem práce a sociální péče, s ostaními zúčastněnými ústředními úřady a s jednotnou odborovou organisací na návrh příslušného ústředního úřadu, a to po případě paušálními částkami.
(2) Než budou stanoveny náhrady podle odstavce 1, platí nadále dosavadní předpisy o paušálech a odškodném a dosavadní předpisy o snížených náhradách poskytovaných při vnějších služebních výkonech, které patří k pravidelným služebním úkolům zaměstnanců, s tím omezením, že náhrady podle dosavadních předpisů nesmějí přesahovat částky náhrad podle této vyhlášky.
§ 40.
Společné ustanovení.
O tom, zda v některých případech příslušejí náhrady podle § 38 nebo podle § 39, může rozhodnout ministerstvo financí.
Část VI.
Společná ustanovení.
§ 41.
Zaměstnanci postavení na roveň zaměstnancům ženatým.
Ženatým zaměstnancům (vdaným zaměstnankyním) jsou postaveni na roveň zaměstnanci (zaměstnankyně), kteří ze zákonné nebo mravní povinnosti poskytují ve své domácnosti zcela nebo z převážné části byt a zaopatření příbuzným do 4. stupně, sešvagřeným do 2. stupně, osvojencům, osvojitelům nebo družce (druhovi).
§ 42.
Rodinní příslušníci.
Rodinnými příslušníky se pro účely této vyhlášky rozumějí manželka (družka) zaměstnancova, manžel (druh) zaměstnankyně, příbuzní do 4. stupně, sešvagření do 2. stupně, osvojenci a osvojitelé.
Část VII.
Řízení.
§ 43.
Zálohy na náhrady.
Na náhrady podle části I až V lze zaměstnanci povoliti přiměřenou zúčtovatelnou zálohou, nepřevyšující jejich pravděpodobnou výši.
§ 44.
Účty na náhrady.
(1) Náhrady podle části I až V , pokud nejde o měsíční paušály, se uplatňují účtem (účtem na náhrady při pracovních cestách, účtem na náhradu stěhovacích výdajů a pod.).
(2) Účet budiž vyhotoven na předepsaném tiskopise, který vydá ústřední úřad v dohodě s ministerstvem financí a s nejvyšším účetním kontrolním úřadem, a pokud jde o zaměstnance národních výborů, ministerstvo vnitra v dohodě s týmiž úřady. Zaměstnanec odpovídá za úplnost a správnost údajů v účtě.
(3) V účtě je nutno uvésti, a je-li třeba, doložiti všechny okolnosti rozhodné pro posouzení uplatňované náhrady. Použití jiné než nejnižší třídy budiž prokázáno jízdenkou.
(4) Zaměstnanec je vždy povinen vyznačiti v účtě časovou spojitost uplatňovaných náhrad s náhradami, jež uplatnil nebo uplatňuje v jiném účtě pro shodné časové období.
(5) V účtu na náhrady při pracovních cestách je třeba pracovní cestu stručně, avšak výstižně popsati. Při důvěrných pracovních cestách budiž šetřeno důvěrnosti údajů s největší možnou svědomitostí a při tajných pracovních cestách jejich tajnosti podávající se z věcných předpisů.
§ 45.
Podací lhůty.
(1) Účty na náhrady při pracovních cestách a při vnějším řízení buďtež podány v pořádkové lhůtě končící 15. dnem měsíce následujícího po skončení pracovní cesty (vnějšího řízení). Účty na náhrady při přechodném přidělení a na odlučné je nutno podávati do 15. dne každého měsíce vždy za uplynulý měsíc. Účet na náhradu stěhovacích výdajů budiž podán nejpozději do 90 dnů po přestěhování.
(2) Nepodá-li zaměstnanec účet ve stanovené pořádkové lhůtě, stává se splatnou záloha na náhradu, jež měla býti účtem vyúčtována.
§ 46.
Příslušnost.
(1) Účet budiž podán u služebního úřadu.
(2) Služební úřad přezkouší správnost údajů, a to po předcházejícím vyšetření rozhodných okolností, je-li toho třeba; výsledek poznamená na účtě.
(3) Účty na náhrady při pracovních cestách a při vnějším řízení upravuje služební úřad, ostatní účty osobní úřad. Ústřední úřad může tuto pravomoc osobního úřadu přenésti na podřízené úřady. Je-li osobním úřadem krajský národní výbor, může ministerstvo vnitra v dohodě s příslušnými ústředními úřady přenésti tuto pravomoc na národní výbory nižšího stupně.
(4) Účty na náhrady cestovních, stěhovacích a jiných výdajů, pokud jde o vztah k zahraničí, upravuje ústřední úřad.
(5) Ústřední úřad může v dohodě s ministerstvem financí učiniti v jednotlivých případech vhodná opatření k odstranění nesrovnalostí a tvrdostí, k nimž by došlo při provádění předpisů o náhradách cestovních, stěhovacích a jiných výdajů.
§ 47.
Úprava účtu (adjustace).
(1) Při úpravě účtu nutno pečlivě přezkoušeti všechny rozhodné předpoklady účtovaných náhrad.
(2) Zaměstnanci lze přiznati také náhrady, které opominul účtovati, je-li ze skutečností uvedených v účtě nebo jinak úřadu známých zřejmé, že mu i takové náhrady příslušejí.
(3) Upravený účet je rozhodnutím. Změny, zejména nepřiznání účtované náhrady, se v něm stručně odůvodní. Upravený účet se zaměstnanci doručí k nahlédnutí. Zaměstnanec potvrdí na účtě svým podpisem s připojením data, že do účtu nahlédl. Od uvědomění zaměstnance lze však upustiti, nesníží-li se úpravou některá z požadovaných náhrad nebo jejich úhrn o více než 50 Kčs, ledaže zaměstnanec požádá o nahlédnutí do účtu nejpozději do 15 dnů po jeho výplatě; neučiní-li tak v této lhůtě, má se za to, že s úpravou souhlasí.
§ 48.
Urovnání dohodou.
(1) Vzniknou-li při úpravě účtu o požadovaných náhradách pochybnosti, které nelze odstraniti jednoduchým řízením, pokusí se upravující úřad (orgán) o urovnání věci dohodou se zaměstnancem. Záznam o dohodě zaměstnanec podepíše.
(2) Dohodou je náhrada určena s konečnou platností.
§ 49.
Refundace.
Náhrady stěhovacích výdajů, odlučné a náhrady při přechodném přidělení jdou na vrub odvětví správy, ke kterému zaměstnanec byl přeložen, převeden nebo přechodně přidělen. Ostatní náhrady jdou na vrub odvětví správy, v jehož zájmu vznikly.
Část VIII.
Závěrečná ustanovení.
§ 50.
(1) Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1. srpna 1950.
(2) Spadá-li doba, po kterou přísluší náhrada výdajů, zčásti před počátek účinnosti této vyhlášky, počítá se tato část uvedené doby jen do doby rozhodné pro určení výše náhrady podle této vyhlášky.

Ministr financí:
Kabeš v. r.