8/1980 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Indickou republikou

8
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 6. listopadu 1979
o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Indickou republikou

Dne 4. prosince 1974 byla v Novém Dillí podepsána Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Indickou republikou.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 17. června 1979.
Podle svého článku 41 Úmluva vstoupila v platnost dnem 17. června 1979.
České znění Úmluvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Ing. Chňoupek v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Indickou republikou
Československá socialistická republika a Indická republika,
přejíce si upevnit přátelské vztahy existující mezi oběma státy,
rozhodly se uzavřít konzulární úmluvu a k tomu účelu se dohodly na následujícím:
ČÁST I
DEFINICE
Článek 1
Pro účely této úmluvy:
a) „konzulární úřad“ je generální konzulát, konzulát, vicekonzulát nebo konzulární jednatelství;
b) „konzulární obvod“ je území určené konzulárnímu úřadu k výkonu konzulárních funkcí;
c) „vedoucí konzulárního úřadu“ je osoba pověřená vysílajícím státem, aby vykonávala funkce, spojené s tímto postavením;
d) „konzulární úředník“ je osoba, včetně vedoucího konzulárního úřadu, pověřená výkonem konzulárních funkcí;
e) „konzulární zaměstnanec“ je osoba, která není konzulárním úředníkem, vykonávající na konzulárním úřadě administrativní nebo technické funkce;
f) „člen služebního personálu“ je osoba zaměstnaná v domácích službách konzulárního úřadu;
g) „členové konzulárního úřadu“ jsou konzulární úředníci, konzulární zaměstnanci a členové služebního personálu;
h) „konzulární místnosti“ jsou budovy nebo části budov a pozemky k nim náležející, které jsou používány výhradně pro účely konzulárního úřadu, bez ohledu na vlastnictví;
i) „konzulární archivy“ zahrnují veškeré listiny, dokumenty, korespondenci, knihy, filmy, záznamové pásky a rejstříky konzulárního úřadu spolu s šiframi a kódy, kartotékami a kteroukoli částí zařízení, určenou k jejich ochraně a uložení.
ČÁST II
ZŘIZOVÁNÍ KONZULÁRNÍCH ÚŘADŮ A JMENOVÁNÍ KONZULÁRNÍCH ÚŘEDNÍKŮ A ZAMĚSTNANCŮ
Článek 2
1. Konzulární úřad může být zřízen na území přijímajícího státu pouze s jeho souhlasem.
2. Sídlo konzulárního úřadu, jeho klasifikace a hranice konzulárního obvodu se určují po dohodě mezi vysílajícím a přijímajícím státem.
Článek 3
1. Vysílající stát požádá předem diplomatickou cestou o souhlas přijímajícího státu se jmenováním vedoucího konzulárního úřadu.
2. Po obdržení takovéhoto souhlasu diplomatická mise vysílajícího státu předá ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu konzulský patent nebo jiný dokument o jmenování. V konzulském patentu nebo dokumentu o jmenování bude uvedeno plné jméno vedoucího konzulárního úřadu, jeho státní občanství, jeho třída, sídlo konzulárního úřadu a konzulární obvod.
3. Po předání konzulského patentu nebo jiného dokumentu o jmenování vedoucího konzulárního úřadu přijímající stát mu v co nejkratší době udělí exequatur nebo jiné přivolení.
4. Vedoucí konzulárního úřadu se může ujmout výkonu svých funkcí po předložení konzulského patentu nebo jiného dokumentu o jmenování a po udělení exequatur nebo jiného přivolení přijímajícím státem.
Článek 4
Přijímající stát může poskytnout vedoucímu konzulárního úřadu prozatímní přivolení k výkonu konzulárních funkcí do té doby, nežli mu udělí exequatur nebo jiné přivolení.
Článek 5
Konzulárním úředníkem může být pouze občan vysílajícího státu.
Článek 6
1. Vysílající stát předem písemně oznámí ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu plné jméno, občanství, hodnost a třídu každého konzulárního úředníka, jiného než je vedoucí konzulárního úřadu, jmenovaného na konzulární úřad.
2. Vysílající stát rovněž předem písemně oznámí přijímajícímu státu plné jméno, občanství a funkci konzulárního zaměstnance jmenovaného na konzulární úřad.
Článek 7
1. Vysílající stát může v souladu s čl. 3, 5 a 6 pověřit jednoho nebo více členů své diplomatické mise v přijímajícím státě výkonem konzulárních funkcí. Člen diplomatické mise, pověřený výkonem konzulárních funkcí, bude i nadále požívat výsad a imunit, které mu náleží jako členu diplomatické mise.
2. Vysílající stát může při své diplomatické misi zřídit konzulární oddělení, pověřené výkonem konzulárních funkcí.
Článek 8
Příslušné orgány přijímajícího státu vydají v souladu se svou praxí v tomto ohledu konzulárním úředníkům, konzulárním zaměstnancům a jejich rodinným příslušníkům, žijícím s nimi ve společné domácnosti, průkazy totožnosti.
Článek 9
Přijímající stát poskytne konzulárnímu úředníkovi ochranu a učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby mohl vykonávat své funkce a aby mu byla přiznána práva, výhody, výsady a imunity, které mu náleží podle této úmluvy.
Článek 10
1. Jestliže vedoucí konzulárního úřadu nemůže z nějakého důvodu vykonávat své funkce nebo jestliže místo vedoucího konzulárního úřadu je dočasně uprázdněno, vysílající stát může pověřit některého konzulárního úředníka tohoto konzulárního úřadu nebo jiného konzulárního úřadu vysílajícího státu v přijímajícím státě nebo člena diplomatického personálu své diplomatické mise v tomto státě dočasným vedením konzulárního úřadu. Plné jméno této osoby bude předem sděleno písemně ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
2. Osoba, pověřená dočasným vedením konzulárního úřadu, má právo vykonávat veškeré funkce vedoucího konzulárního úřadu a požívat všech práv, výhod, výsad a imunit jako vedoucí konzulárního úřadu, jmenovaný podle čl. 3.
3. Člen diplomatického personálu diplomatické mise, pověřený dočasným vedením konzulárního úřadu, požívá i nadále výsad a imunit, vyplývajících z jeho diplomatického statusu.
Článek 11
1. Přijímající stát může kdykoli, aniž by udal důvody svého rozhodnutí, oznámit vysílajícímu státu diplomatickou cestou, že konzulární úředník je nežádoucí osobou nebo že konzulární zaměstnanec je nepřijatelný.
Vysílající stát v takovém případě dotyčnou osobu odvolá.
2. Pokud vysílající stát opomene v přiměřené lhůtě vykonat svou povinnost podle odst. 1, přijímající stát může odmítnout uznávat nadále tuto osobu za člena konzulárního úřadu.
Článek 12
1. Vysílající stát může v rozsahu, v němž to dovolují právní předpisy přijímajícího státu, nabývat do vlastnictví, najímat nebo užívat v jakékoli formě stanovené těmito právními předpisy pozemky, budovy nebo části budov pro potřeby konzulárního úřadu nebo pro ubytování členů konzulárního úřadu, kteří jsou občany vysílajícího státu.
2. Přijímající stát poskytne vysílajícímu státu při získání pozemků a budov nebo částí budov pro účely uvedené v odst. 1 veškerou pomoc.
3. Nic v odst. 1 a 2 tohoto článku nebude vykládáno tak, aby vyjímalo vysílající stát z povinnosti dodržovat právní předpisy o výstavbě a územním plánování a jiné obdobné předpisy přijímajícího státu.
ČÁST III
VÝSADY A IMUNITY
Článek 13
1. Na budově, v níž je umístěn konzulární úřad a na sídle vedoucího konzulárního úřadu může být umístěn znak vysílajícího státu spolu s označením konzulárního úřadu v jazyce vysílajícího a přijímajícího státu.
2. Vlajka vysílajícího státu může být vyvěšena na budově, v níž je umístěn konzulární úřad i na sídle vedoucího konzulárního úřadu a na jeho dopravních prostředcích, používaných pro úřední účely.
Článek 14
Konzulární místnosti a sídlo vedoucího konzulárního úřadu jsou nedotknutelné. Orgány přijímajícího státu mohou vstoupit do konzulárních místností a do sídla vedoucího konzulárního úřadu pouze se souhlasem vedoucího konzulárního úřadu nebo vedoucího diplomatické mise vysílajícího státu nebo osoby určené jedním z nich.
Článek 15
Konzulární archivy jsou vždy a všude nedotknutelné. V konzulárních archivech nesmějí být ukládány neúřední listiny.
Článek 16
1. Konzulární úřad má právo na spojení se svou vládou, s diplomatickými misemi vysílajícího státu a s konzulárními úřady vysílajícího státu kdekoli se nalézají. Konzulární úřad může k tomuto účelu používat všech vhodných spojovacích prostředků, včetně diplomatických nebo konzulárních kurýrů, diplomatických a konzulárních zavazadel a kódovaných nebo šifrovaných zpráv. Radiovou vysílací stanici může zřizovat pouze se souhlasem přijímajícího státu.
2. Při použití veřejných spojovacích prostředků budou platit pro konzulární úřad stejné podmínky jako pro diplomatickou misi.
3. Úřední korespondence konzulárního úřadu a kurýrní zásilky a zavazadla jsou za předpokladu, že jsou opatřena zřetelným vnějším označením své úřední povahy, nedotknutelná a nemohou být ani otevřena ani zadržena. Mohou obsahovat pouze úřední korespondenci a předměty, určené výlučně k úřední potřebě.
4. Konzulární kurýr musí být vybaven úřední listinou označující jeho postavení, v níž je uveden počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo. Bude vybaven diplomatickým pasem, vydaným vysílajícím státem. Konzulární kurýr požívá stejných práv, výhod, výsad a imunit jako diplomatický kurýr vysílajícího státu.
5. Vysílající stát, jeho diplomatické mise a jeho konzulární úřady mohou určit konzulární kurýry ad hoc. Ustanovení odstavce 4 tohoto článku se vztahují na takového kurýra s výjimkou toho, že výsady a imunity uvedené v tomto odstavci se na něj přestanou vztahovat, jakmile odevzdá konzulární zavazadlo, které mu bylo svěřeno, příjemci.
6. Konzulární zavazadlo může rovněž být svěřeno kapitánu lodi nebo civilního letadla vysílajícího státu. Kapitán musí být vybaven úřední listinou označující počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo, avšak nebude považován za konzulárního kurýra. Po projednání s příslušnými místními orgány může konzulární úřad pověřit některého ze svých členů, aby uvedená zavazadla přímo a volně převzal od kapitána lodi nebo letadla nebo aby mu je předal.
Článek 17
1. Přijímající stát bude s konzulárními úředníky, konzulárními zaměstnanci a s jejich rodinnými příslušníky žijícími s nimi ve společné domácnosti zacházet s náležitou úctou a učiní všechna vhodná opatření, aby zabránil jakémukoli útoku proti jejich osobě, svobodě nebo důstojnosti.
2. Vedoucí konzulárního úřadu nemůže být zatčen ani zadržen a požívá vynětí z trestní jurisdikce přijímajícího státu.
3. Vysílající stát se může vzdát vynětí vedoucího konzulárního úřadu z trestní jurisdikce přijímajícího státu. Vzdání se musí být vždy výslovné a musí být sděleno přijímajícímu státu písemně.
4. Rodinní příslušníci vedoucího konzulárního úřadu žijící s ním ve společné domácnosti požívají vynětí z trestní jurisdikce přijímajícího státu ve stejném rozsahu jako vedoucí konzulárního úřadu.
5. Konzulární úředník, který není vedoucím konzulárního úřadu, nemůže být zatčen ani zadržen, vyjma v případě závažného trestného činu a na základě rozhodnutí příslušného justičního orgánu přijímajícího státu.
6. S výjimkou případu uvedeného v odstavci 5 tohoto článku, konzulární úředník nebude uvězněn ani podroben omezení osobní svobody v jakékoli jiné formě, pokud nejde o výkon soudního rozhodnutí, které nabylo právní moci.
7. Jestliže proti konzulárnímu úředníkovi, který není vedoucím konzulárního úřadu, bylo zahájeno trestní řízení, je povinen dostavit se před příslušný orgán. Řízení však bude vedeno s náležitou úctou, která konzulárnímu úředníkovi náleží z důvodu jeho úředního postavení a s výjimkou případu uvedeného v odstavci 5 tohoto článku způsobem, který naruší výkon konzulárních funkcí co nejméně. Tam, kde za okolností uvedených v odstavci 5 tohoto článku, bude nutné konzulárního úředníka zatknout nebo zadržet, řízení proti němu bude zahájeno s co nejmenším prodlením.
8. Rodinní příslušníci konzulárního úředníka, kteří s ním žijí ve společné domácnosti, požívají vynětí z trestní jurisdikce přijímajícího státu ve stejném rozsahu, jako konzulární úředník.
9. Konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec nepodléhají jurisdikci soudních nebo administrativních orgánů přijímajícího státu ve věcech týkajících se výkonu jejich funkcí.
10. Ustanovení odstavce 9 tohoto článku se nepoužije pokud jde o občanskoprávní řízení:
a) týkající se soukromého nemovitého majetku nalézajícího se na území přijímajícího státu, pokud jej konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec nemá v držení v zastoupení vysílajícího státu pro účely konzulárního úřadu; nebo
b) týkající se dědictví, ve kterém je konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec vykonavatelem poslední vůle, správcem dědictví nebo dědicem jako soukromá osoba a nikoli v zastoupení vysílajícího státu; nebo
c) týkající se jakékoli soukromé nebo obchodní činnosti, kterou konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec vykonává v přijímajícím státě mimo své konzulární funkce; nebo
d) vyplývající ze smlouvy uzavřené konzulárním úředníkem nebo konzulárním zaměstnancem, při jejímž uzavření nevystupovali přímo nebo nepřímo jako zástupce vysílajícího státu; nebo
e) týkající se žaloby třetí strany o náhradu škody z nehody způsobené v přijímajícím státě vozidlem, plavidlem nebo letadlem.
11. Vysílající stát se může vzdát kterékoli z imunit, uvedené v tomto článku. Vzdání se musí být výslovné a musí být přijímajícímu státu sděleno písemně.
12. Vzdání se imunity pokud jde o občanskoprávní a administrativní řízení nezahrnuje vzdání se imunity pokud jde o výkon rozhodnutí, k němuž je zapotřebí zvláštního vzdání se imunity.
Článek 18
1. Členové konzulárního úřadu mohou být vyzváni, aby vypovídali jako svědci v soudním nebo správním řízení. Jestliže konzulární úředník odmítne vypovídat jako svědek, nesmí být vůči němu použito donucovací opatření. Konzulární zaměstnanci nemohou odmítnout vypovídat jako svědci s výjimkou případů uvedených v odst. 3.
2. Příslušná ustanovení odst. 1 týkající se konzulárních úředníků a konzulárních zaměstnanců se rovněž vztahují na jejich rodinné příslušníky, žijící s nimi ve společné domácnosti.
3. Členové konzulárního úřadu mohou odmítnout vypovídat jako svědci pokud jde o záležitosti spadající pod výkon jejich funkcí nebo předložit úřední dokumenty a úřední korespondenci. Rovněž mohou odmítnout vypovídat jako znalci práva vysílajícího státu.
4. Orgány přijímajícího státu, které požadují svědectví od konzulárních úředníků nebo od konzulárních zaměstnanců, budou postupovat tak, aby se nevměšovaly do výkonu jejich funkcí. Pokud je to možné, může ke svědecké výpovědi dojít na konzulárním úřadě nebo v obydlí konzulárního úředníka nebo zaměstnance nebo může být předána v písemné formě.
Článek 19
Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci, žijící s nimi ve společné domácnosti a kteří nejsou občany přijímajícího státu ani v něm nemají trvalé bydliště, jsou v přijímajícím státě osvobozeni od povinných veřejných služeb všeho druhu.
Článek 20
Konzulární úředník, konzulární zaměstnanec a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti, jsou na základě vzájemnosti vyňati ze všech povinností, stanovených právními předpisy přijímajícího státu, pokud jde o registraci cizinců, povolení k pobytu a jiných obdobných požadavků týkajících se cizinců.
Článek 21
1. Konzulární místnosti a sídlo vedoucího konzulárního úřadu, jejichž vlastníkem nebo nájemcem je vysílající stát nebo osoba jednající jeho jménem, jsou vyňaty ze všech celostátních, oblastních nebo místních daní a poplatků, vyjma těch, které představují platbu za poskytnuté služby.
2. Vynětí z daní a poplatků uvedené v odstavci 1 se nevztahuje na:
a) daně a poplatky, které podle právních předpisů přijímajícího státu má platit osoba vstupující do smluvního poměru s vysílajícím státem nebo osobou jednající jeho jménem, a
b) nepřímé daně, které jsou obvykle zahrnuty v ceně zboží a služeb.
3. Vynětí stanovené v tomto článku se nevztahuje na poplatky za poskytnuté služby.
Článek 22
1. Konzulární úředník, konzulární zaměstnanec a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti, jestliže jsou občany vysílajícího státu, jsou v přijímajícím státě osvobozeni ode všech daní a poplatků osobních a věcných, celostátních, oblastních, místních, s výjimkou následujících:
a) nepřímých daní, které jsou obvykle zahrnuty v ceně zboží a služeb;
b) daní a poplatků ze soukromého nemovitého majetku nacházejícího se na území přijímajícího státu s výhradou ustanovení článku 21;
c) dědické daně a poplatků a daní a poplatků z převodu majetku ukládaných přijímajícím státem, s výhradou ustanovení článku 23;
d) daní a poplatků ze soukromých příjmů, které mají zdroj v přijímajícím státě a jakýchkoli jiných daní obdobné povahy;
e) registračních, soudních, hypotečních, listinných a kolkových poplatků, s výjimkou ustanovení článku 21;
f) poplatků za poskytnuté služby.
2. Členové služebního personálu, jestliže jsou občany vysílajícího státu, jsou osvobozeni od daní a poplatků ze mzdy, kterou pobírají za své služby.
3. Konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci, kteří zaměstnávají osoby, jejichž mzdy nebo platy nejsou v přijímajícím státě vyňaty z daně z příjmů nebo jiných obdobných daní, budou dodržovat závazky, které právní předpisy tohoto státu ukládají zaměstnavatelům pokud jde o tyto daně, včetně předpisů o sociálním zabezpečení.
Článek 23
Jestliže člen konzulárního úřadu nebo jeho rodinný příslušník zemře a zanechá v přijímajícím státě movitý majetek, tento majetek bude, s výjimkou majetku získaného v přijímajícím státě, jehož vývoz byl v době smrti zakázán, osvobozen od všech dědických daní a poplatků a daní a poplatků z převodu majetku, za předpokladu, že dotyčná osoba nebyla občanem přijímajícího státu a ani neměla v tomto státě trvalé bydliště a že se tento majetek nalézá na území přijímajícího státu pouze v souvislosti s pobytem zemřelého jako člena konzulárního úřadu nebo jeho rodinného příslušníka.
Článek 24
1. Přijímající stát v souladu se svými právními předpisy a na základě vzájemnosti dovolí dovoz a poskytne osvobození od celních dávek a poplatků kromě poplatků za skladování, přepravu a obdobné služby pokud jde o:
a) předměty určené pro úřední potřebu konzulárního úřadu;
b) předměty, včetně motorových vozidel, určené pro osobní potřebu konzulárního úředníka a jeho rodinných příslušníků žijících s ním ve společné domácnosti. Předměty určené pro spotřebu nepřesáhnou množství nutné pro přímou potřebu dotyčných osob.
2. Konzulární zaměstnanci, kteří jsou občany vysílajícího státu a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti požívají osvobození, pokud jde o předměty, kromě motorových vozidel, uvedené pod písmenem b) odstavce 1 tohoto článku v souladu s použitelnými předpisy přijímajícího státu při svém prvém nástupu na konzulární úřad.
3. Osobní zavazadla doprovázející konzulární úředníky a jejich rodinné příslušníky žijící s nimi ve společné domácnosti jsou osvobozena od celní prohlídky. Mohou být prohlédnuta pouze v případech, kdy jsou vážné důvody k domněnce, že obsahují jiné předměty, než uvedené pod písm. b) odstavce 1 tohoto článku nebo předměty, jejichž dovoz nebo vývoz je zakázán právními předpisy přijímajícího státu nebo na které se vztahují jeho právní předpisy o karanténě. Takováto prohlídka musí být provedena v přítomnosti tohoto konzulárního úředníka nebo jeho rodinného příslušníka.
Článek 25
1. Všechny osoby, které požívají podle této úmluvy výhod, výsad a imunit, jsou povinny, bez újmy na těchto výhodách, výsadách a imunitách, dodržovat právní předpisy přijímajícího státu a spolupracovat při jejich provádění, včetně dopravních předpisů a předpisů o pojištění motorových vozidel. Mají rovněž povinnost nezasahovat do vnitřních záležitostí tohoto státu.
2. Konzulárních místností nebude používáno způsobem neslučitelným s výkonem konzulárních funkcí. Konzulární místnosti nebudou používány k poskytování azylu jakékoliv osobě, včetně občana vysílajícího státu.
Článek 26
Konzulární úředníci, konzulární zaměstnanci a členové služebního personálu a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti nebudou vykonávat v přijímajícím státě žádnou soukromou nebo obchodní činnost pro osobní zisk.
Článek 27
S výhradou právních předpisů přijímajícího státu o oblastech, do nichž je přístup zakázán nebo omezen z důvodů státní bezpečnosti, konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec, jakož i jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti, mohou volně cestovat v tomto státě. Ustanovení tohoto článku se nedotýká náležitostí stanovených pro udělování víz nebo jiných cestovních dokladů podle právních předpisů přijímajícího státu.
ČÁST IV
KONZULÁRNÍ FUNKCE
Článek 28
1. Konzulární úředník je oprávněn vykonávat v souladu s právními předpisy přijímajícího státu funkce, uvedené v této části. Jiné konzulární funkce může vykonávat pouze pokud to není v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu.
2. Konzulární úředník má právo hájit v konzulárním obvodu v souladu s právními předpisy přijímajícího státu práva a zájmy vysílajícího státu a jeho občanů, a to jak fyzických, tak i právnických osob.
3. Při výkonu svých funkcí se konzulární úředník může obracet:
a) na příslušné místní orgány přijímajícího státu ve svém konzulárním obvodu;
b) na příslušné ústřední orgány přijímajícího státu, jestliže to dovolují právní předpisy a zvyklosti přijímajícího státu nebo příslušné mezinárodní smlouvy, v rozsahu, v němž to dovolují.
4. Konzulární úředník může se souhlasem přijímajícího státu vykonávat konzulární funkce i mimo konzulární obvod.
Článek 29
Konzulární úředník podporuje rozvoj obchodních, hospodářských, kulturních a vědeckých styků a turistiky mezi oběma státy a přispívá k posilování přátelských vztahů mezi nimi.
Článek 30
Konzulární úředník je v konzulárním obvodu oprávněn
a) registrovat občany vysílajícího státu;
b) přijímat žádosti a prohlášení ve věcech státního občanství občanů vysílajícího státu a vydávat příslušné doklady;
c) v souladu s právními předpisy vysílajícího státu oddávat, jestliže obě osoby jsou občany vysílajícího státu a pokud to není zakázáno právními předpisy přijímajícího státu;
d) v souladu s právními předpisy vysílajícího státu přijímat prohlášení týkající se rodinných poměrů občanů vysílajícího státu;
e) registrovat narození a úmrtí občanů vysílajícího státu;
f) sestavovat, ověřovat, potvrzovat a legalizovat listiny a dokumenty, jakož i provádět jiné úkony, které jsou nezbytné pro jejich platnost na žádost občana vysílajícího státu pro jejich uplatnění mimo území přijímajícího státu nebo na žádost jakékoliv osoby, pro použití ve vysílajícím státě, za předpokladu, že to není v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu;
g) překládat listiny a dokumenty a ověřovat správnost překladu, jakož i ověřovat listiny.
2. Jestliže to vyžadují právní předpisy přijímajícího státu, konzulární úředník bude informovat příslušné orgány tohoto státu o provádění úkonů uvedených v odstavci 1 písm. c) a e).
Článek 31
Listiny a dokumenty, vyhotovené, přeložené nebo ověřené konzulárním úředníkem v souladu s čl. 30, mají v přijímajícím státě stejnou právní účinnost a důkazní sílu jako doklady vyhotovené, přeložené nebo ověřené příslušnými orgány přijímajícího státu.
Článek 32
1. Konzulární úředník je oprávněn vydávat cestovní pasy občanům vysílajícího státu, vydávat jiné cestovní dokumenty a prodlužovat jejich platnost, obnovovat je nebo rušit a vykonávat jiné úkony, které se jich týkají.
2. Je rovněž oprávněn vydávat víza osobám, které si přejí cestovat do vysílajícího státu.
Článek 33
1. Příslušné orgány přijímajícího státu budou neprodleně informovat konzulárního úředníka o úmrtí občana vysílajícího státu na území přijímajícího státu.
2. Příslušné orgány přijímajícího státu budou informovat konzulární úřad na jeho žádost nebo jestliže se o něm samy dozvědí o majetku, nalézajícím se v tomto státě, který spadá do dědictví v případech, kdy dědic nebo osoba, která má právní nárok na dědictví je občanem vysílajícího státu.
3. Konzulární úředník je oprávněn v souladu s právními předpisy přijímajícího státu přijímat pro občana vysílajícího státu, který nemá trvalé bydliště v přijímajícím státě, peníze nebo jiný majetek, který tomuto občanu náleží z titulu dědictví, včetně plateb z titulu náhrady škody, důchodu a sociálního zabezpečení a příjmů z pojistek.
4. Movitý majetek a peněžní částky pocházející z likvidace dědictví náležejícího občanu vysílajícího státu mohou být předány konzulárnímu úředníkovi za předpokladu, že nároky věřitele zemřelé osoby byly uspokojeny nebo zajištěny a že byly zaplaceny daně a poplatky, týkající se dědictví.
5. Vývoz movitého majetku z přijímajícího státu a předání peněžních částek obdržených konzulárním úřadem jakékoliv osobě mimo přijímající stát budou prováděny v souladu s právními předpisy přijímajícího státu.
Článek 34
1. Konzulární úředník má právo v souladu s právními předpisy přijímajícího státu zastupovat v konzulárním obvodu občany vysílajícího státu před orgány přijímajícího státu, jestliže nemohou z důvodů nepřítomnosti nebo z jiných vážných důvodů včas uplatňovat svá práva a zájmy. Zastupování trvá tak dlouho, dokud zastupovaní neustanoví své zmocněnce nebo sami nepřevezmou hájení svých práv a zájmů. Nic v tomto článku nezmocňuje konzulárního úředníka vystupovat před soudem bez plné moci od příslušné strany.
2. Konzulární úředník má právo v konzulárním obvodu navázat a udržovat styk s každým občanem vysílajícího státu, radit mu a poskytovat veškerou pomoc a v případě potřeby činit opatření k zajištění právní pomoci. Přijímající stát nebude žádným způsobem omezovat právo občana vysílajícího státu spojit se s konzulárním úřadem nebo konzulární úřad navštívit.
Článek 35
1. Příslušné orgány přijímajícího státu uvědomí neprodleně konzulárního úředníka o zatčení, zadržení nebo vzetí do vazby občana vysílajícího státu.
2. Konzulární úředník je oprávněn co nejdříve navštívit občana vysílajícího státu, který byl zatčen, zadržen, vzat do vazby nebo který je ve výkonu trestu odnětí svobody a udržovat s ním styk. Příslušné orgány přijímajícího státu rovněž předají bez zbytečného prodlení konzulárnímu úředníkovi jakékoliv písemné sdělení od občana vysílajícího státu, který byl zatčen, zadržen, vzat do vazby nebo který je ve výkonu trestu odnětí svobody.
3. Konzulární úředník bude na svou žádost informován o právním předpisu podle něhož byl občan vysílajícího státu zatčen, zadržen nebo vzat do vazby a v co největší možné míře o důvodech zatčení, zadržení nebo vzetí do vazby.
4. Práva konzulárního úředníka podle odst. 2 a 3 budou vykonávána v souladu s právními předpisy přijímajícího státu, za podmínky, že tyto právní předpisy tato práva neruší.
Článek 36
1. Konzulární úředník je oprávněn poskytovat v konzulárním obvodu veškerou pomoc lodi vysílajícího státu, která se nachází v přístavech, pobřežních nebo vnitřních vodách přijímajícího státu, jakož i její posádce a cestujícím.
2. Konzulární úředník může vstoupit na palubu lodi, jakmile je povoleno navázat styk s konzulárním úředníkem.
3. Konzulární úředník má v konzulárním obvodu právo:
a) bez újmy na právech orgánů přijímajícího státu vyšetřovat všechny události na palubě lodi, vyslechnout členy posádky, kontrolovat lodní doklady, přijmout prohlášení o cestě a směru lodi, jakož i usnadňovat vjezd, výjezd nebo postoj lodi v přístavu;
b) bez újmy na právech orgánů přijímajícího státu řešit sporné otázky mezi kapitánem a členy posádky, včetně sporných otázek týkajících se mzdy a pracovní smlouvy, v míře, ve které to dovolují právní předpisy vysílajícího státu;
c) učinit opatření k lékařskému ošetření člena posádky nebo cestujícího nebo k jejich návratu do vysílajícího státu;
d) přijmout, vystavit nebo ověřit prohlášení nebo doklady, které stanoví právní předpisy vysílajícího státu ve vztahu k lodi.
Článek 37
1. V případech, kdy příslušné orgány přijímajícího státu zamýšlejí provést jakékoliv donucovací opatření nebo zahájit jakékoliv úřední vyšetřování na palubě lodi vysílajícího státu, příslušné orgány přijímajícího státu o tom budou informovat konzulární úřad. Taková informace bude podána co možno nejdříve před zahájením takovéhoto úkonu, aby mu mohl být přítomen konzulární úředník nebo jeho zástupce. Jestliže konzulární úředník nebo jeho zástupce není přítomen, orgány přijímajícího státu poskytnou konzulárnímu úřadu na jeho žádost úplnou informaci o provedeném opatření.
2. Ustanovení odstavce 1 se použije i tehdy, jestliže kapitán nebo člen posádky lodi mají být vyslechnuti příslušnými orgány na pevnině.
3. Ustanovení tohoto článku se nepoužije při obvyklé celní, pasové nebo hygienické kontrole, jakož i při všech ostatních úkonech prováděných na žádost nebo se souhlasem kapitána lodi.
Článek 38
1. Ztroskotá-li loď vysílajícího státu, narazí-li na břeh nebo utrpí jinou havárii v přijímajícím státě, nebo je-li nějaký předmět patřící k nákladu havarované lodi vysílajícího, přijímajícího nebo třetího státu vlastnictvím občana vysílajícího státu a nalezne se na pobřeží nebo ve vnitřních nebo teritoriálních vodách přijímajícího státu jako předmět vyvržený na břeh, nebo je dopraven do přístavu tohoto státu, uvědomí o tom orgány přijímajícího státu ihned konzulárního úředníka. Informují konzulárního úředníka i o opatřeních učiněných na záchranu lidí, lodi, nákladu a dalšího zboží, jakož i částí lodi a částí nákladu, které se odpoutaly od lodi.
2. Konzulární úředník může lodi vysílajícího státu, jejím cestujícím a členům posádky poskytnout veškerou pomoc. Za tím účelem se může obrátit na příslušné orgány přijímajícího státu. Konzulární úředník může činit opatření vyplývající z odstavce 1, včetně opatření za účelem opravy lodi nebo požádat příslušné orgány přijímajícího státu, aby taková opatření učinily nebo v nich pokračovaly.
3. Z poškozené lodi, jejího nákladu nebo zásob nebude vybíráno na území přijímajícího státu žádné clo, ledaže by byly dodány k použití v tomto státě.
4. Jestliže kapitán, majitel nebo pojišťovatel lodi, či jiná osoba, která zastupuje zájmy lodi uvedené v odstavci 1, nemůže učinit nezbytná opatření pokud jde o loď nebo její náklad, může taková opatření učinit jejich jménem konzulární úředník. Konzulární úředník může za obdobných okolností učinit příslušné kroky pokud jde o náklad a jiný majetek ve vlastnictví vysílajícího státu nebo jeho občanů, který náleží ke ztroskotané nebo poškozené lodi, která je registrována v jiném než vysílajícím státě, s výjimkou lodi pod vlajkou přijímajícího státu.
5. Pokud jde o jednání konzulárního úředníka, které je uvedeno v odstavci 4, bude pouze on sám odpovědný kapitánovi lodi, jejímu majiteli nebo pojišťovateli za jakýkoliv nárok, který mohou vznést. Přijímající stát nenese žádnou odpovědnost za jednání nebo opomenutí konzulárního úředníka.
Článek 39
Čl. 36 až 38 se přiměřeně vztahují i na letadla.
Článek 40
Konzulární úřad je oprávněn vybírat na území přijímajícího státu dávky a poplatky za konzulární úkony, v souladu s právními předpisy vysílajícího státu.
ČÁST V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 41
1. Tato úmluva podléhá ratifikaci a vstoupí v platnost dnem výměny ratifikačních listin, která bude provedena v Praze.
2. Tato úmluva zůstane v platnosti až do uplynutí šesti měsíců ode dne, kdy jedna ze smluvních stran sdělí druhé smluvní straně v písemné formě vypovězení Úmluvy.
Na důkaz toho zmocněnci obou smluvních stran tuto úmluvu podepsali a opatřili pečetěmi.
Dáno v Dillí dne 4. 12. 1974 ve dvou vyhotoveních, každé v českém, hindském a anglickém jazyce, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.
Za
Československou socialistickou republiku:
Dr. Zdeněk Trhlík v. r.
Za
Indickou republiku:
Shri V. C. Trivedi v. r.