2973/1948 Ú. l. I
Vyhláška ministerstva sociální péče o vánočním příspěvku zaměstnancům (učňům) v roce 1948.

2973.
VYHLÁŠKA
ministerstva sociální péče
ze dne 15. listopadu 1948
o vánočním příspěvku zaměstnancům (učňům) v roce 1948.
Ministerstvo sociální péče vyhlašuje podle § 1 zákona ze dne 25. října 1948, č. 244 Sb., o státní mzdové politice:

§ 1.
(1) Zaměstnanci mají vůči zaměstnavateli, u něhož byli od 1. června do 17. prosince 1948 (dále jen „rozhodná doba“) v pracovním (služebním) poměru a s výjimkou případů uvedených v § 4 práci v něm skutečně vykonávali, nárok na vánoční příspěvek (dále jen „příspěvek“) podle dalších ustanovení.
(2) Za zaměstnance ve smyslu této vyhlášky se považují též učni.
§ 2.
Plný příspěvek činí:
a)u zaměstnanců, kteří dosáhli 20. roku věkuKčs 1.200.—b)u zaměstnanců, kteří dosáhli 18. roku věku, jsou však mladší 20 letKčs 900.—c)u zaměstnanců, kteří dosáhli 17. roku věku, jsou však mladší 18 letKčs 650.—d)u zaměstnanců, kteří dosáhli 16. roku věku, jsou však mladší 17 letKčs 450.—e)u zaměstnanců mladších 16 letKčs 300.—
§ 3.
(1) Příspěvek se zvyšuje s výjimkou případů uvedených v odstavci 2 o Kčs 150.— za každé dítě, za které se zaměstnanci vyplácí rodinný přídavek z Fondu rodinných přídavků, zřízeného zákonem ze dne 13. prosince 1945, č. 154 Sb., o rodinných přídavcích některých osob pojištěných pro případ nemoci, ve znění zákona ze dne 2. dubna 1947, č. 58 Sb. (dále jen „rodinný přídavek“).
(2) Nežije-li dítě se zaměstnancem trvale ve společné domácnosti, je zaměstnavatel povinen vyplatiti zvýšení příspěvku podle odstavce 1 osobě, která má dítě v přímém zaopatření a prokáže, že na ně dostává rodinný přídavek, pokud tato osoba nemá již sama nárok na zvýšení svého příspěvku za toto dítě podle odstavce 1.
§ 4.
(1) Zaměstnanci, kteří v rozhodné době konali činnou službu vojenskou a jejichž pracovní poměr byl podle příslušných předpisů zachován po dobu této služby, mají nárok na příspěvek, který by jim jinak příslušel. Zaměstnancům, kteří v této době konají činnou službu vojenskou delší tří měsíců a nemají rodinných příslušníků, jimž by příslušel v rozhodné době nárok na státní příspěvek vyživovací, se však krátí příspěvek o 1/6 za čtvrtý a každý další plný měsíc trvání vojenské služby v rozhodné době.
(2) Zaměstnanci, kteří v rozhodné době nemohou skutečně vykonávati práci pro důležitou příčinu, týkající se jejich osoby, již nezpůsobili úmyslně nebo hrubou nedbalostí, zejména pro nemoc nebo úraz, anebo pro příčinu, jsoucí na straně zaměstnavatelově, a zaměstnanci, kteří s předchozím souhlasem zaměstnavatele skutečně nevykonávali práci z jiné důležité příčiny, mají nárok na příspěvek, který se však krátí o 1/12 za čtvrtý a každý další plný měsíc zameškání práce v rozhodné době. Ustanovení předchozí věty neplatí pro případy, kdy zaměstnanec nemůže skutečně vykonávati práci proto, že byl přidělen k jinému zaměstnavateli podle dekretu presidenta republiky ze dne 1. října 1945, č. 88 Sb., o všeobecné pracovní povinnosti, nebo proto, že se účastnil u jiného zaměstnavatele kampaňových prací se souhlasem dosavadního zaměstnavatele, u něhož zůstal v pracovním poměru.
(3) Doba placené dovolené na zotavenou se pokládá za dobu skutečného konání práce.
(4) Doba, kterou zaměstnanec v rozhodné době zameškal účastí na hromadné pomocí v zájmu celku (t. zv. pracovní brigádě), se považuje za dobu skutečného konání práce, pokud nepřesahuje 1 měsíc. Přesahuje-li účast na této pomoci v rozhodné době 1 měsíc, přísluší zaměstnanci vůči zaměstnavateli, u něhož se tato pomoc konala, za každý den jejího trvání v rozhodné době 1/200 příspěvku; o částku takto vypočtenou se krátí příspěvek, na nějž má zaměstnanec nárok vůči zaměstnavateli, u něhož zameškal práce účastí na hromadné pomoci v zájmu celku.
§ 5.
(1) Zaměstnanci, kteří byli v pracovnám (služebním) poměru, v němž práci skutečně konali, u jednoho nebo více zaměstnavatelů jen část rozhodné doby, mají vůči němu, po případě nim za každý den trvání pracovního (služebního) poměru v rozhodné době nárok na 1/290 příspěvku, který by jim příslušel, kdyby u zaměstnavatele pracovní (služební) poměr, v němž se práce skutečně konala, byl trval celou rozhodnou dobu. Tento nárok však nepřísluší vůči zaměstnavateli, u něhož došlo k rozvázání pracovního (služebního) poměru bez závažného důvodu (odstavec 2).
(2) Závažným důvodem podle odstavce 1 je zejména výpověď daná zaměstnavatelem, předčasné zrušení pracovního (služebního) poměru zaměstnavatelem z důvodů, která zaměstnanec nezavinil, předčasné zrušení pracovního (služebního) poměru zaměstnancem z důležitého důvodu, skončení pracovního (služebního) poměru uplynutím zkušební doby nebo doby, na kterou byl sjednán, přechod zaměstnance postradatelného na dosavadním místě do oboru důležitého pro dvouletý hospodářský plán, návrat zaměstnance do povolání, pro které byl odborně vyškolen nebo vycvičen, a přemístění v důsledku úředně nařízených orgranisačních opatření v hospodářství.
§ 6.
(1) Pracoval-li zaměstnanec u téhož zaměstnavatele po celou rozhodnou dobu nebo její část průměrně méně než plnou týdenní pracovní dobu (odstavec 4), má nárok na poměrnou část příspěvku, který by mu jinak příslušel.
(2) Při výpočtu týdenního průměru pracovní doby se pokládá za pracovní dobu též doba, v níž zaměstnanec zameškal práci pro některý z důvodů uvedených v § 4.
(3) Do pracovní doby podle odstavce 1 se započítává čas, který zaměstnanec strávil povinnou školní docházkou nebo školní docházkou souvisící s pracovním, (služebním) poměrem.
(4) Plnou týdenní pracovní dobou podle odstavce 1 se rozumí pracovní doba alespoň 48 hodin týdně, po případě kratší pracovní doba, byla-li stanovena příslušnými předpisy.
§ 7.
(1) Zaměstnanci, kteří v době od 1. června do 10. října 1948 zameškali práci bez závažného důvodu (§ 4), mají nárok na příspěvek snížený o 1/200 za každý takto zameškaný kalendářní den.
(2) Zameškal-li zaměstnanec po 10. říjnu 1948 bez závažného důvodu (§ 4) pracovní dobu činící celkem alespoň 8 pracovních hodin, pozbývá nároku na příspěvek; zameškal-li kratší pracovní dobu, sníží se nárok na příspěvek o ⅛ za každou zameškanou hodinu.
§ 8.
Domovníku, který konal práce domovnické jako vedlejší zaměstnání, přísluší vůči vlastníku domu nárok na příspěvek ve výší 20% úhrnu částek, na které měl v roce 1948 nárok podle příslušných cenových předpisů za úklid a čištění domu a za práce nedomovnické podle předpisů o odměnách za tyto práce, nejvýše však na částku stanovenou v § 2, zvýšenou po případě podle § 3. Ustanovení § 4, odst. 1 a § 5 platí zde obdobně.
§ 9.
(1) Nárok na příspěvek přísluší též domáckým dělníkům a domáckým živnostníkům, pokud pracují zpravidla sami nebo s příslušníky své rodiny nebo nejvýše se dvěma cizími pomocnými silami, a to vůči každému podnikateli, po případě zprostředkovateli domácké práce, pro něhož pracovali.
(2) Příspěvek činí u domáckých dělníků a domáckých živnostníků (odstavec 1) 7% hrubé pracovní odměny (bez příplatku za hotová vydání), dosažené v rozhodné době, nejvýše však částku stanovenou v § 2.
(3) Domáckým dělníkům a živnostníkům (odstavec 1), kteří pracují pro podnikatele, po případě zprostředkovatele domácké práce, po celou rozhodnou dobu, se zvyšuje příspěvek o Kčs 150.— za každé dítě, za které mají nárok na rodinný přídavek, dosahuje-li jejich příspěvek vypočtený podle odstavce 2 částky uvedené v § 2. Nedosahuje-li příspěvek této částky, vypočte se zvýšení za dítě podle poměru dosaženého příspěvku k příslušné částce příspěvku uvedené v § 2.
(4) Ne mohl-li domácký dělník nebo domácký živnostník uvedený v odstavci 1 vykonávati práci pro nemoc, připočte se ke hrubé pracovní době (odstavec 2) za každý týden trvání nemoci částka odpovídající odměně, kterou by obdržel, kdyby pracoval. Tato částka se rovná průměrné týdenní odměně dosažené v posledních 3 měsících před onemocněním, po případě v kratší době, po kterou domácký dělník nebo domácký živnostník před onemocněním pracoval. Počet týdnů, za které se zvyšuje částka podle první věty, nesmí přesahovati dobu, po kterou domácký dělník nebo domácký živnostník v rozhodné době pracoval; činí však 4 týdny, nepracoval-li v rozhodné době vůbec nebo pracoval-li jen po dobu kratší 4 týdnů.
(5) Ustanovení §§ 1, 5, 10 a 11 platí obdobně.
(6) Zprostředkovatelé domácké práce mají vůči podnikateli domácké práce nárok na náhradu částek, které vyplatili na příspěvcích podle této vyhlášky.
§ 10.
(1) Pro určení výše příspěvku je rozhodný zaměstnancův věk v den splatnosti příspěvku (§ 11).
(2) Pokud vznik nároku na zvýšení příspěvku za dítě závisí na výplatě rodinného přídavku, je rozhodné, zda se rodinný přídavek vyplácí za kalendářní měsíc, v němž je příspěvek splatný § 11).
§ 11.
(1) Příspěvek je splatný 17. prosince 1948 s výjimkou případů, kdy pracovní (služební) poměr skončil před uplynutím rozhodné doby. V těchto případech jest splatný ihned při skončení pracovního (služebního) poměru; skončil-li však tento poměr před účinností této vyhlášky, je příspěvek splatný osmého dne po jejím vyhlášení.
(2) Od 1. prosince 1948, lze na příspěvek poskytnouti zálohu až do jeho výše.
(3) Podle vládního usnesení ze dne 9. listopadu 1948 je příspěvek osvobozen od daně ze mzdy ve smyslu § 3, odst. 2 zákona ze dne 26. června 1947, č. 109 Sb., o dani ze mzdy. Podle výnosu ministerstva sociální péče ze dne 15. listopadu 1948, č. j. B-I-1008-15/11-48 nezapočítává se příspěvek do vyměřovacího základu podle § 20 zákona ze dne 15. dubna 1948, č. 99 Sb. o národním pojištění, ani do výše částky vlastního příjmu dítěte, která tvoří hranici pro vznik nároku na rodinný přídavek podle zákona č. 154/1945 Sb., ve znění zákona č. 58/1947 Sb.
§ 12.
Tato vyhláška se nevztahuje na
a) veřejná zaměstnance, jejichž platové (mzdové) poměry jsou upraveny zvláštními pro ně vydanými zákonnými předpisy nebo předpisy, vydanými na jejich podkladě nebo které jsou upraveny podle obdoby těchto předpisů,
b) duchovenstvo církví a náboženských společností státem uznaných, po případě recitovaných.
§ 13.
Tato vyhláška nabývá účinností dnem vyhlášení.

Ministr:
Erban v. r.