75/1959 Sb.
Vyhláška o Úmluvě mezi Československou republikou a Švýcarskou konfederací o sociálním zabezpečení

75
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 9. listopadu 1959
o Úmluvě mezi Československou republikou a Švýcarskou konfederací o sociálním zabezpečení

Dne 4. června 1959 byla v Bernu sjednána Úmluva mezi Československou republikou a Švýcarskou konfederací o sociálním zabezpečení.
President republiky Úmluvu ratifikoval dne 21. října 1959 a ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 28. října 1959.
Podle svého článku 18 Úmluva vstoupila v platnost dnem 1. prosince 1959.
České znění Úmluvy se vyhlašuje v Příloze Sbírky zákonů.*)

David v. r.


Příloha vyhlášky ministra zahraničních věcí č. 75/1959 Sb., o Úmluvě mezi Československou republikou a Švýcarskou konfederací o sociálním zabezpečení
ÚMLUVA
MEZI ČESKOSLOVENSKOU REPUBLIKOU A ŠVÝCARSKOU KONFEDERACÍ O SOCIÁLNÍM ZABEZPEČENÍ
President Československé republiky a Švýcarská spolková rada, vedeni přáním upravit vztahy mezi oběma zeměmi na poli sociálního zabezpečení, se dohodli uzavřít Úmluvu a jmenovali za tím účelem svými zplnomocněnci:
President Československé republiky
pana Evžena Erbana,
předsedu Státního úřadu sociálního zabezpečení;
Švýcarská spolková rada
pana dr. Arnolda Saxera,
ředitele Spolkového úřadu sociálního zabezpečení.
Zplnomocněnci po vzájemné výměně svých plných mocí, které byly shledány v dobré a náležité formě, se dohodli na těchto ustanoveních.
ODDÍL I
Všeobecná ustanovení
Článek 1
1. Této Úmluvy se použije pro obor těchto právních předpisů:
1. Ve Švýcarsku:
a) spolkových právních předpisů o pojištění starobním a pozůstalých;
b) spolkových právních předpisů o pojištění pro případ pracovního a nepracovního úrazu, jakož i nemoci z povolání;
2. v Československé republice:
a) právních předpisů o důchodovém zabezpečení zaměstnanců;
b) právních předpisů o důchodovém pojištění členů jednotných zemědělských družstev, jednotlivě hospodařících rolníků a jiných osob samostatně hospodařících;
c) právních předpisů o preventivní a léčebné péči o zaměstnance vzhledem k čl. 10 této Úmluvy.
2. Této Úmluvy se použije také na všechny právní předpisy, kterými se právní předpisy uvedené v odstavci 1 kodifikují, mění nebo doplňují. Naproti tomu se Úmluvy použije
a) na právní předpisy, kterými se zavádí nové odvětví sociálního zabezpečení, jen bude-li to dohodnuto mezi smluvními státy;
b) na právní předpisy, kterými se rozšiřují dosavadní odvětví sociálního zabezpečení v jednom smluvním státě na nové kategorie osob, jen pokud vládě druhého státu během tří měsíců po úředním uveřejnění takovýchto právních předpisů nebude odevzdáno opačné prohlášení.
Článek 2
Českoslovenští a švýcarští občané jsou si postaveni na roveň v právech a povinnostech z odvětví sociálního zabezpečení, uvedených v čl. 1, pokud se v této Úmluvě a dodatcích k ní nestanoví jinak.
Článek 3
1. Občané jednoho smluvního státu, kteří jsou zaměstnáni na území druhého státu, podléhají právním předpisům tohoto smluvního státu, i když jejich řádné bydliště, jejich zaměstnavatel nebo sídlo podniku, který je zaměstnává, jsou na území prvního smluvního státu.
2. Z této zásady platí tyto výjimky:
a) zaměstnanci, kteří jsou podnikem se sídlem v jednom z obou smluvních států přechodně vysláni na území druhého státu, zůstávají po dobu zaměstnání ve druhém státě podrobeni právním předpisům smluvního státu, ve kterém má podnik sídlo;
b) zaměstnanci, kteří jsou zaměstnáni soukromými nebo veřejnými dopravními podniky se sídlem v jednom smluvním státě na území druhého státu a nejsou jeho státními občany, podléhají právním předpisům státu, na jehož území má podnik své sídlo;
c) pracovníci diplomatických a konzulárních zastupitelstev podléhají právním předpisům státu, který zastupují, pokud jsou jeho občany. Totéž platí pro zaměstnance v osobních službách těchto pracovníků, pokud jsou občany tohoto státu.
Článek 4
Příslušné správní úřady obou smluvních států mohou stanovit vzájemnou dohodou výjimky ze zásad uvedených v čl. 3.
Článek 5
1. Českoslovenští a švýcarští občané, kteří mají nárok na dávky podle právních předpisů uvedených v čl. 1, dostanou tyto dávky v plné výši a bez zkrácení, pokud bydlí na území jednoho z obou smluvních států. Pokud jsou vypláceny případné přídavky a zvýšení, které jsou zavedeny jedním smluvním státem, vlastním občanům ve druhém státě, budou tyto přídavky a zvýšení poskytovány za stejných podmínek a ve stejném rozsahu i občanům druhého státu, kteří v něm bydlí.
2. Dávky poskytované jedním z obou smluvních států podle právních předpisů uvedených v čl. 1 náleží občanům druhého smluvního státu, kteří se zdržují na území třetího státu, za stejných podmínek a ve stejné výměře jako vlastním občanům zdržujícím se ve třetím státě, se kterým nebyla uzavřena úmluva o sociálním zabezpečení.
Článek 6
Ustanovení o krácení nebo odpočívání dávek při jejich vzájemném souběhu, obsažených v právních předpisech jednoho smluvního státu, se použije jen na dávky, jejichž poskytování se řídí právními předpisy tohoto státu.
ODDÍL II
Zvláštní ustanovení
Hlava první
Dávky v případě stáří a úmrtí
Článek 7
1. Českoslovenští občané, kteří jsou nebo byli účastni švýcarského pojištění starobního a pozůstalých, mají nárok na řádné důchody za stejných podmínek jako švýcarští občané, jestliže při vzniku pojistného případu
a) po dobu úhrnem nejméně pěti plných let platili příspěvky švýcarskému pojištění starobnímu a pozůstalých nebo
b) úhrnem nejméně deset let - z toho nejméně pět let bezprostředně a nepřetržitě před pojistným případem - bydleli ve Švýcarsku a v této době po dobu úhrnem nejméně jednoho plného roku platili příspěvky švýcarskému pojištění starobnímu a pozůstalých.
2. Zemře-li československý občan, který splňoval podmínky odstavce 1 písm. a) nebo b), mají jeho pozůstalí nárok na řádné důchody ze švýcarského pojištění starobního a pozůstalých.
3. Českoslovenští občané, kteří při vzniku pojistného případu nesplňují podmínky odstavce 1 písm. a) nebo b), jakož i jejich pozůstalí mají nárok na to, aby příspěvky zaplacené pojištěncem švýcarskému pojištění starobnímu a pozůstalých byly převedeny československému sociálnímu zabezpečení, pokud
a) bydlí v Československu a mají nebo mohou získat nárok na dávky z československého sociálního zabezpečení výlučně na podkladě československých právních předpisů nebo s přihlédnutím k ustanovením této Úmluvy;
b) bydlí ve Švýcarsku nebo ve třetím státě a mají nebo mohou získat nárok na dávky z československého sociálního zabezpečení výlučně na podkladě československých právních předpisů.
4. Nejsou-li splněny podmínky pro převod příspěvků podle předcházejícího odstavce 3, budou příspěvky vráceny pojištěnci nebo jeho pozůstalým.
5. Po převodu nebo vrácení příspěvků nemohou již českoslovenští občané a jejich pozůstalí uplatňovat na základě těchto příspěvků žádné nároky vůči švýcarskému pojištění starobnímu a pozůstalých.
Článek 8
1. Při stanovení důchodů poskytovaných podle československých předpisů v případě stáří nebo úmrtí přihlédne se k dobám pojištění získaným ve švýcarském pojištění starobním a pozůstalých, pokud tyto doby dosahují celkem nejméně šesti měsíců a nepřekrývají se s dobami československého sociálního zabezpečení.
2. Poskytuje-li se dávka z československého sociálního zabezpečení s přihlédnutím k dobám švýcarského pojištění podle odstavce 1, vypočte se takto:
a) československé sociální zabezpečení stanoví výši dávky, na kterou by oprávněný měl nárok, kdyby všechny doby, ke kterým je třeba přihlédnout podle odstavce 1, byly získány v samotném československém sociálním zabezpečení;
b) na tomto podkladě stanoví československé sociální zabezpečení dávku, kterou je povinno poskytovat, v poměru délky doby získané v československém sociálním zabezpečení k celkové době získané v obou smluvních státech, přičemž se nepřihlédne k dobám švýcarského pojištění, pokud se kryjí s dobami československého sociálního zabezpečení;
c) byly-li podle čl. 7 odst. 3 této Úmluvy převedeny na československé sociální zabezpečení příspěvky, které byly zaplaceny švýcarskému pojištění starobnímu a pozůstalých, stanoví se dávka výhradně podle předchozího ustanovení písmene a).
3. Splňuje-li oprávněný podmínky pro nárok na důchod v případě stáří nebo úmrtí podle právních předpisů obou smluvních států a přesahuje-li částka důchodu, na kterou by mohl uplatnit nárok podle samotných československých právních předpisů, úhrn důchodů, který vyplývá z použití předchozích odstavců 1 a 2, může oprávněný požadovat od československého sociálního zabezpečení přídavek ve výši tohoto rozdílu.
Článek 9
1. Přechodné důchody podle švýcarských právních předpisů o pojištění starobním a pozůstalých se poskytnou československým občanům bydlícím ve Švýcarsku za stejných podmínek jako švýcarským občanům, pokud bydleli před uplatněním nároku po dobu deseti let nepřetržitě ve Švýcarsku a v této době nedošlo k převedení nebo vrácení příspěvků.
2. Sociální důchody podle československých právních předpisů o sociálním zabezpečení se poskytnou švýcarským občanům bydlícím v Československu za stejných podmínek jako československým občanům.
Hlava druhá
Dávky při úrazech a nemocech z povolání
Článek 10
Osoba, která je zabezpečena podle právních předpisů jednoho smluvního státu pro případ úrazu a nemoci z povolání a utrpí úraz nebo je postižena nemocí z povolání na území druhého státu, může požadovat potřebné ošetření od příslušného orgánu smluvního státu, na jehož území se zdržuje. V tomto případě je příslušný orgán smluvního státu, jehož právním předpisům tato osoba podléhá, povinen uhradit náklady ošetření orgánu, který je poskytl.
ODDÍL III
Různá ustanovení
Článek 11
1. Příslušné správní úřady
a) se dohodnou o nutných prováděcích předpisech k používání této Úmluvy. Mohou se zejména dohodnout, že oběma státy budou stanoveny zprostředkující orgány, které budou navzájem v přímém styku;
b) informují se vzájemně o všech opatřeních, která učiní k provedení Úmluvy;
c) informují se vzájemně co nejdříve o všech změnách svých právních předpisů.
2. Příslušnými správními úřady ve smyslu této Úmluvy jsou:
v Československé republice:
pro obor právních předpisů podle čl. 1 odst. 1 bodu 2 písm. a) a b):
Státní úřad sociálního zabezpečení v Praze; pro obor právních předpisů podle čl. 1 odst. 1 bodu 2 písm. c):
ministerstvo zdravotnictví v Praze;
ve Švýcarsku:
Spolkový úřad sociálního pojištění v Bernu.
Článek 12
1. Při provádění této Úmluvy si poskytnou příslušné úřady a orgány navzájem pomoc, jako by šlo o použití jejich vlastních právních předpisů o sociálním zabezpečení.
2. Příslušné správní úřady upraví ve vzájemné dohodě zejména lékařskou a administrativní kontrolu osob, které požívají dávky na podkladě této Úmluvy.
3. Správní úřady Československé republiky usnadní provádění švýcarského dobrovolného pojištění švýcarských občanů bydlících na území Československa.
Článek 13
1. Poplatková a kolková osvobození nebo úlevy, stanovené podle právních předpisů jednoho smluvního státu pro listiny a doklady, které se předkládají podle těchto právních předpisů, platí také pro listiny a doklady, které se předkládají podle právních předpisů druhého státu.
2. Příslušné úřady a orgány obou smluvních států upustí od požadování diplomatického nebo konzulárního ověřování listin a dokladů, které mají být předkládány při provádění této Úmluvy.
3. Písemnosti, doklady, podání a dopisy, které se předkládají v souvislosti s prováděním této Úmluvy, mohou být sepsány v úředních řečech kteréhokoli z obou smluvních států.
Článek 14
Žádosti, prohlášení a opravné prostředky, které mají být podány v určité lhůtě u některého orgánu jednoho z obou smluvních států, se považují za podané včas také, jestliže budou podány v téže lhůtě u odpovídajícího orgánu druhého státu. V tomto případě postoupí tento orgán žádosti, prohlášení a opravné prostředky neprodleně příslušnému orgánu druhého státu.
Článek 15
1. Orgány, které mají provádět výplaty podle této Úmluvy, se zprošťují této povinnosti platbou v měně své země.
2. Poukazy, které mají být učiněny při provádění této Úmluvy, se uskutečňují podle platební dohody, platné mezi smluvními státy v době poukazu.
3. Jestliže by v jednom nebo v druhém smluvním státě byl omezen devizový styk, učiní oba smluvní státy ve vzájemné dohodě neprodleně opatření, aby zajistily poukazy částek dlužných z obou stran podle ustanovení této Úmluvy.
Článek 16
1. Všechny obtíže, které vzniknou při provádění této Úmluvy, urovnají příslušné správní úřady obou smluvních států ve vzájemné dohodě.
2. Nebude-li možno dosáhnout touto cestou vyřešení do šesti měsíců, bude spor předložen rozhodčímu soudu, jehož složení a způsob jednání stanoví vzájemnou dohodou vlády obou smluvních států. Rozhodčí soud rozhoduje ve smyslu a duchu Úmluvy.
ODDÍL IV
Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 17
1. Ustanovení této Úmluvy platí ode dne jejího vstupu v platnost i pro dříve nastalé případy.
2. Při použití ustanovení této Úmluvy se přihlíží i k dobám pojištění nebo zaměstnání, které byly získány před jejím vstupem v platnost. Totéž platí i o dobách pobytu ve Švýcarsku ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 9 odst. 1.
3. Případy, ve kterých nemohly být až dosud podle vnitrostátních právních předpisů smluvních států dávky poskytovány, budou nově rozhodnuty podle ustanovení této Úmluvy. Případné dávky budou poskytnuty v rámci vnitrostátních předpisů o promlčení, nejdříve však od počátku platnosti této Úmluvy.
Článek 18
1. Tato Úmluva spolu se Závěrečným protokolem, který tvoří její nedílnou součást, vyžaduje ratifikace. Ratifikační listiny budou vyměněny co nejdříve v Praze.
2. Tato Úmluva vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po výměně ratifikačních listin.
Článek 19
1. Tato Úmluva se uzavírá na dobu jednoho roku. Její platnost se mlčky prodlužuje rok od roku, pokud nebude jedním z obou smluvních států písemně vypovězena tři měsíce před uplynutím roční lhůty.
2. Bude-li tato Úmluva vypovězena, zůstávají nároky získané podle jejích ustanovení zachovány. Čekatelství získané podle ustanovení této Úmluvy budou upravena dohodami mezi oběma smluvními státy.
Na důkaz toho podepsali zplnomocněnci obou smluvních států tuto Úmluvu a opatřili ji svou pečetí.
Sepsáno v Bernu dne 4. června 1959, ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém a německém; obě znění mají stejnou platnost.

Za
Československou republiku
Erban v. r.
Za
Švýcarskou konfederaci
Saxer v. r.


ZÁVĚREČNÝ PROTOKOL
Při dnešním podpisu Úmluvy mezi Československou republikou a Švýcarskou konfederací o sociálním zabezpečení učinili podepsaní zplnomocněnci obou smluvních států tato prohlášení:
1. Českoslovenští občané ve Švýcarsku nebo ve třetím státě mohou uplatnit nároky z této Úmluvy, jen předloží-li platný doklad o svém státním občanství, vydaný místně příslušným diplomatickým nebo konzulárním zastupitelstvem svého domovského státu. Úmluva se nevztahuje na osoby, kterým bylo československými zákony odňato československé státní občanství.
2. Zjišťuje se:
a) že švýcarské spolkové právní předpisy neobsahují žádná ustanovení, podle nichž by byli různě posuzováni švýcarští a českoslovenští občané, pokud jde o práva a povinnosti podle právních předpisů o nemocenském pojištění a pojištění pro případ tuberkulózy, kterých se tato Úmluva nedotýká;
b) že československé právní předpisy neobsahují žádná ustanovení, podle nichž by švýcarští a českoslovenští občané byli různě posuzováni, pokud jde o práva a povinnosti, podle právních předpisů o nemocenském pojištění zaměstnanců.
Obě smluvní strany prohlašují, že souhlasí s tím, aby toto stejné posuzování zůstalo podle možnosti zachováno.
3. Švýcarská strana prohlašuje, že je zásadně ochotna po zavedení invalidního pojištění zahrnout je do Úmluvy a uzavřít za tím účelem dohodu podle čl. 1 odst. 2 písm. a) Úmluvy.
Československá strana prohlašuje, že až do uzavření takovéto dohody budou švýcarským občanům, kteří bydlí ve Švýcarsku nebo ve třetím státu, poskytovány invalidní důchody z československého sociálního zabezpečení, přičemž jejich výše se bude řídit československými předpisy o výplatě důchodů do ciziny.
4. Ze zásady stejného posuzování podle čl. 2 Úmluvy jsou vyňata:
z československé strany:
ustanovení o osobních důchodech a o důchodech za výsluhu let,
ustanovení o zachování nároků při přerušení zaměstnání na dobu delší dvou let v případech, kdy není přiznán invalidní nebo částečný invalidní důchod, jakož i ustanovení o započtení dob zaměstnání nebo pojištění ve třetím státě;
ze švýcarské strany:
ustanovení o dobrovolném pojištění starobním a pozůstalých pro švýcarské občany v zahraničí.
5. Čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) Úmluvy se použije na všechny vysílané zaměstnance bez ohledu na to, jakou mají státní příslušnost.
6. Za přechodně vyslané ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) Úmluvy se považují zaměstnanci, kteří nejsou zaměstnáni ve druhém smluvním státě déle než tři roky. Přesahuje-li zaměstnání ve druhém státě tuto dobu, zůstane výjimečně nadále zachována příslušnost k sociálnímu zabezpečení prvního státu, pokud k tomu dají souhlas příslušné správní úřady obou států.
7. Za doby pobytu ve Švýcarsku ve smyslu čl. 7 odst. 1 a čl. 9 odst. 1 Úmluvy platí i doby pobytu před 1. lednem 1948.
8. Doby, po které českoslovenští občané ve Švýcarsku byli vyňati z pojištění podle právních předpisů o pojištění starobním a pozůstalých, nepovažují se za doby pobytu ve smyslu čl. 7 odst. 1 a čl. 9 odst. 1 této Úmluvy.
9. Československý občan bydlící ve Švýcarsku, který během posledních pěti let před vznikem pojistného případu opustil Švýcarsko v každém roce po dobu nepřesahující dva měsíce, nepřerušil tím svůj pobyt ve Švýcarsku ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) Úmluvy. Tato úprava platí obdobně pro lhůtu deseti let stanovenou v čl. 9 odst. 1 této Úmluvy.
10. Českoslovenští občané, kterým byl podle čl. 9 odst. 1 Úmluvy přiznán přechodný důchod ze švýcarského pojištění starobního a pozůstalých, nemohou požadovat převedení nebo vrácení příspěvků podle čl. 7 odst. 3 a 4 Úmluvy.
11. Vrácení příspěvků zaplacených švýcarskému pojištění starobnímu a pozůstalých, k němuž došlo před vstupem Úmluvy v platnost, nebrání tomu, aby byly poskytnuty přechodné důchody podle čl. 9 odst. 1 Úmluvy; v těchto případech budou však vrácené příspěvky zúčtovány s poskytnutým důchodem.
12. Československým a švýcarským občanům bydlícím ve Švýcarsku, jejichž nároky vůči československému sociálnímu zabezpečení vznikly před 1. lednem 1957, budou vypláceny důchody v dosavadní výši ode dne vstupu Úmluvy v platnost, nejméně však ve výši odpovídající měsíčně stu švýcarských franků u starobního důchodu, osmdesáti švýcarským frankům u vdovského důchodu a čtyřiceti švýcarským frankům u sirotčího důchodu.
13. Pokud výplata československých důchodů švýcarským občanům bydlícím mimo Československo v důsledku nedostatku smluvní úpravy vzájemnosti odpočívala, obnoví se jejich výplata ode dne vstupu Úmluvy v platnost se zpětnou účinností k okamžiku zastavení výplaty.
14. Z československé strany se prohlašuje, že švýcarští občané bydlící v Československu, ve Švýcarsku nebo ve třetím státě jsou postaveni na roveň československým občanům v tom kterém státě, pokud se týká uspokojení nároků z bývalých podnikových penzijních zařízení.
Tento Protokol tvoří součást dnes podepsané Úmluvy; vstupuje v platnost za týchž podmínek a pro stejnou dobu jako tato Úmluva.
Na důkaz toho podepsali zplnomocněnci obou smluvních států tento Protokol a opatřili jej svou pečetí.
Sepsáno v Bernu dne 4. června 1959, ve dvojím vyhotovení, každé v jazyce českém a německém; obě znění mají stejnou platnost.

Za
Československou republiku
Erban v. r.
Za
Švýcarskou konfederaci
Saxer v. r.

*) Na straně 157.