103/1959 Ú. l.
Vyhláška ministerstev národní obrany a vnitra, kterou se vydává léčebný řád ozbrojených sil a bezpečnostních sborů

103
VYHLÁŠKA
ministerstev národní obrany a vnitra
ze dne 20. května 1959,
kterou se vydává léčebný řád ozbrojených sil a bezpečnostních sborů
Ministerstva národní obrany a vnitra stanoví v dohodě s ministerstvy zdravotnictví a financí podle §§ 9, 29 a 31 zákona č. 32/1957 Sb., o nemocenské péči v ozbrojených silách (dále jen „zákon“):

Oddíl I
§ 1
Rozsah služeb
(1) Preventivní a léčebná péče zahrnuje zejména preventivní péči, ošetřování v nemoci, při zranění a jiném úrazu, pomoc v mateřství; péči o chrup, pomoc při zmrzačení, zohyzdění a tělesných vadách, pomoc při neplodnosti a rehabilitaci. Součástí této péče je též poskytování potřebných léků a léčebných a ortopedických pomůcek, jakož i nutná doprava zdravotnickými dopravními prostředky.
(2) Služby, které stát poskytuje v preventivní a léčebné péči na základě ústavou zaručeného práva na ochranu zdraví ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil a bezpečnostních sborů, zahrnují ambulantní a ústavní péči.
Oddíl II
§ 2
Poskytování péče v ozbrojených silách
(1) Ambulantní a ústavní péče v rozsahu a za podmínek stanovených léčebným řádem se poskytuje ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil vojákům a žákům vojenských škol [§ 2 odst. 1 písm. a) a c) zákona] bezplatně, pokud nejsou stanoveny výjimečně příplatky na určité služby (§ 21). Pokud se dále mluví o vojácích, rozumějí se tím též žáci vojenských škol.
(2) Ostatním účastníkům nemocenské péče v ozbrojených silách a rodinným příslušníkům všech účastníků se poskytuje preventivní a léčebná péče především ve zdravotnických zařízeních státní zdravotní správy, a to bezplatně podle předpisů o jednotné preventivní a léčebné péči.
(3) Pokud to dovolí plnění povinností podle odstavce 1, mohou zdravotnická zařízení ozbrojených sil se souhlasem nadřízených orgánů zdravotnické služby, poskytovat ambulantní a ústavní péči bezplatně, pokud nejsou stanoveny výjimečně příplatky na určité služby (§ 21), také:
a) ostatním účastníkům nemocenské péče v ozbrojených silách [§ 2 odst. 1 písm. b) a d) zákona],
b) rodinným příslušníkům všech účastníků nemocenské péče v ozbrojených silách,
c) účastníkům národního boje za osvobození a jejich rodinným příslušníkům,
d) osobám přijatým do zaopatření ve vojenské invalidovně,
e) příslušníkům ozbrojených sil cizích států přiděleným služebně na území Československé republiky a jejich rodinným příslušníkům, je-li obdobná péče poskytována československým občanům v příslušném státě nebo byl-li převzat závazek poskytovat nemocenskou péči těmto osobám,
f) osobám, jimž byla způsobena újma na zdraví v souvislosti s činností ozbrojených sil nebo bezpečnostních sborů,
g) občanským zaměstnancům vojenské správy a ministerstva vnitra,
h) osobám, které mají podle ustanovení zákona č. 103/1951 Sb., o jednotné preventivní a léčebné péči, ve znění pozdějších předpisů (vyhláška č. 19/1957 Sb.), nárok na bezplatnou preventivní a léčebnou péči, pokud bydlí v blízkosti zdravotnického zařízení ozbrojených sil.
(4) V ostatních případech lze poskytnout ambulatní a ústavní péči ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil jen výjimečně.
(5) Které orgány zdravotnické služby ozbrojených sil jsou příslušnými podle ustanovení tohoto léčebného řádu, stanoví v rámci své působnosti ministerstvo národní obrany a ministerstvo vnitra.
§ 3
Úhrada za poskytnutou péči a prokazování nároku na bezplatnou péči
(1) Byla-li v případech podle § 2 odst. 4 poskytnuta ambulantní nebo ústavní péče osobám, které nemají nárok na bezplatnou péči, hradí povinné osoby její náklady podle platných sazeb státní zdravotní správy tomu zařízení ozbrojených sil, které péči poskytlo. Úhradu vybere zdravotnické zařízení ozbrojených sil zpravidla přímo, a to ihned po poskytnutí péče.
(2) Neuhradí-li povinná osoba účtované náklady podle odstavce 1 v opětovně připomínané lhůtě, nebo nemůže-li je uhradit bez ohrožení vlastní výživy nebo výživy osob, vůči nimž má vyživovací povinnost, oznámí to zdravotnické zařízení ozbrojených sil nejbližšímu okresnímu ústavu národního zdraví a připojí nezaplacenou fakturu s poznámkou, že nemocný nemá nárok na bezplatnou péči. Okresní ústav národního zdraví potvrdí přijetí zprávy a rozhodne o dalším vymáhání nákladů nebo o jejich prominutí podle předpisů státní zdravotní správy. Vymožené částky se nerefundují.
(3) Nemohou-li povinné osoby uhradit příplatky, jež podle ustanovení léčebného řádu výjimečně hradí osoby, jimž jinak náleží bezplatná péče (§ 21), bez ohrožení vlastní výživy nebo výživy osob, vůči nimž mají podle zákona vyživovací povinnost, poskytne se péče po přešetření této okolnosti zčásti nebo zcela na účet státu. U vojáků rozhodne v těchto případech náčelník zdravotnického zařízení na základě doporučení velitele útvaru, jehož je voják příslušníkem. U ostatních povinných osob se v těchto případech postupuje obdobně podle odstavce 2.
(4) Úhradu za ambulantní a ústavní péči je povinen zaplatit ten, komu byla péče poskytnuta (ošetřovaný), v případě jeho úmrtí dědic. Pokud by ošetřovaný (jeho dědic) nemohl úhradu zaplatit, jsou povinni ji zaplatit za manžela druhý manžel a za nezletilé děti rodiče. U dědice, manžela a rodičů se řídí rozsah povinnosti k úhradě rozsahem povinností podle občanského a rodinného práva.
(5) Zdravotnické zařízení může žádat, aby před poskytnutím péče složila povinná osoba přiměřenou zálohu; jestliže by však byl odložením péče ohrožen život nebo zdraví nemocného, nesmí být její poskytnutí vázáno na složení zálohy.
(6) Nárok na bezplatnou péči se prokazuje hodnověrným dokladem (osobním průkazem, občanským průkazem, služebním průkazem, závodní průkazkou apod.), v němž je uveden pobyt a služební nebo pracovní poměr nebo jiná skutečnost zakládající nárok. Nemůže-li žadatel prokázat nárok tímto způsobem, předloží řádně potvrzenou poukázku k lékaři na jednotném tiskopise státní zdravotní správy. Poukázky vydávají na dobu jednoho roku zaměstnavatelé, velitelství útvarů ozbrojených sil, družstva, výkonné orgány místních národních výborů a místní vojenské správy (u důchodců) a jiné orgány oprávněné potvrdit skutečnosti, které zakládají nárok. Vystavovatel poukázky je povinen úplně a správně uvést všechny údaje předepsané na tiskopise poukázky. Náhrada škody, kterou by způsobil nesprávným vydáním poukázky, bude na něm požadována podle obecných předpisů. Platnost poukázky musí být prodloužena každého čtvrt roku orgánem, který ji vydal; jde-li o důchodce, prodlužuje se platnost poukázky po půl roce a jde-li o domáckého dělníka, každý měsíc.
Zdravotní péče v útvarech ozbrojených sil
§ 4
(1) Základní preventivní a léčebnou péči poskytuje příslušníkům útvaru ozbrojených sil lékař, ustanovený do funkce lékaře útvaru nebo pověřený příslušným orgánem zdravotnické služby. Pro krátkodobé ošetřování nebo pozorování vojáků, u nichž povaha nemoci nevyžaduje ústavní péči, se zřizují lůžkové ošetřovny útvarů nebo posádek. Zřizování a provoz lůžkových ošetřoven upraví příslušné orgány zdravotnické služby.
(2) Poskytování odborné lékařské péče příslušníkům útvarů ozbrojených sil organizují a řídí příslušné orgány zdravotnické služby.
(3) Nutné vyšetření a ošetření příslušníků malých útvarů (jednotek do 200 osob) poskytuje na požádání velitele útvaru nejbližší ústav národního zdraví ve svém zařízení podle předpisů orgánů státní zdravotní správy, a to bezplatně včetně léků a léčebných a ortopedických pomůcek.
(4) Konziliární odborná vyšetření a ošetření poskytuje příslušníkům útvarů ozbrojených sil bezplatně ústav národního zdraví na vyžádání vojenského lékaře a po předchozí dohodě o způsobu a době vyšetření nebo ošetření, je-li jeho zařízení blíže než příslušné zdravotnické zařízení ozbrojených sil.
(5) Požadavek na dlouhodobé poskytování služeb podle odstavců 3 a 4 projedná útvar s příslušným odborem rady okresního národního výboru, aby poskytování služeb mohlo být orgány státní zdravotní správy řádně zabezpečeno.
§ 5
(1) U útvarů ozbrojených sil s počtem do 500 občanských zaměstnanců, které mají vlastní ošetřovnu s přidělenými vojenskými lékaři, poskytují tito lékaři ambulantní péči občanským zaměstnancům vlastního útvaru v rozsahu a za podmínek jako závodní lékaři. Ambulantní péče občanským zaměstnancům útvaru se poskytuje podle předpisů státní zdravotní správy; léčiva a zdravotnické potřeby se přitom předepisují na účet příslušného ústavu národního zdraví. Vojenští lékaři rozhodují též o pracovní schopnosti občanských zaměstnanců, a to podle předpisů vydaných ministerstvem zdravotnictví. Tuto jejich činnost kontrolují též orgány státní zdravotní správy.
(2) Nemůže-li vojenský lékař dočasně ze služebních důvodů poskytovat ambulantní péči občanským zaměstnancům útvaru, poskytne ji příslušný ústav národního zdraví stejně jako v případech, kdy o občanské zaměstnance nepečuje vojenský lékař.
(3) U útvarů ozbrojených sil s více jak 500 občanskými zaměstnanci poskytuje ambulantní péči občanským zaměstnancům příslušný ústav národního zdraví ve vlastních zdravotnických zařízeních. Závodní zdravotnická zařízení se u útvarů ozbrojených sil, které mají předepsaný počet občanských zaměstnanců, zřizují podle vyhlášky č. 241/1952 Ú. l., o zajištění zdravotní péče o pracující na závodech.
(4) Vojenský lékař poskytující ambulantní péči občanským zaměstnancům vlastního útvaru podle odstavce 1 neprovádí lékařské návštěvy u nemocných občanských zaměstnanců upoutaných na lůžko při domácím léčení. Provádění této péče přísluší ústavu národního zdraví.
§ 6
Není-li v místě posádky zdravotnické zařízení státní zdravotní správy nebo je-li vyhledání pomoci v zařízení státní zdravotní správy spojeno s obtížemi, může lékař útvaru ozbrojených sil po souhlasu příslušného orgánu zdravotnické služby ozbrojených sil a v dohodě s orgány státní zdravotní správy poskytovat ambulantní péči též rodinným příslušníkům vojáků z povolání bydlícím v místě posádky za podmínek obdobných ustanovením § 5.
§ 7
Součinnost zdravotnických zařízení ozbrojených sil s odbornými zařízeními státní zdravotní správy
(1) Pokud k řádnému plnění úkolů preventivní a léčebné péče v některých zdravotnických zařízeních ozbrojených sil je třeba odborných služeb, jejichž potřeba je méně častá a nelze je proto zabezpečit vlastními prostředky ozbrojených sil (např. patologickoanatomická a soudně lékařská služba, vyšetření odborníky úzké speciálnosti apod.), poskytuje tyto služby nejbližší odborně příslušné zařízení státní zdravotní správy na vyžádání náčelníka zdravotnického zařízení ozbrojených sil, a to bezplatně.
(2) Ustanovení § 4 odst. 5 platí obdobně.
§ 8
Úkoly zdravotnických pracovníků v útvarech ozbrojených sil
(1) Lékaři útvarů ozbrojených sil se svými podřízenými pracovníky poskytují v souladu s úkoly bojové přípravy základní preventivní a léčebnou péči vojákům, odpovídají za jejich zdravotní stav, organizují dispenzární péči o ně, dbají o dodržování hygienických a protiepidemických předpisů, provádějí zdravotnickou přípravu vojáků a pečují o soustavné provádění zdravotnické osvěty mezi příslušníky útvarů.
(2) Podrobnosti o úkolech zdravotnických pracovníků v útvarech ozbrojených sil stanoví základní řády ozbrojených sil a odborné předpisy zdravotnické služby ozbrojených sil.
§ 9
Vyžádání pomoci
(1) Nemocný voják, který potřebuje lékařskou pomoc, vyžádá si ji u lékaře, ustanoveného do funkce lékaře útvaru nebo pověřeného prováděním zdravotnického zabezpečení útvaru, pokud není v dalších odstavcích stanoveno jinak.
(2) Při pobytu v jiné posádce je nemocný voják povinen vyžádat si potřebnou lékařskou pomoc u posádkového lékaře nebo jeho zástupce. Při pobytu v místě, kde není vojenský lékař dosažitelný, poskytuje vojákům nutnou lékařskou péči obvodní lékař státní zdravotní správy, který potvrdí i neschopnost vojáka ke službě zpravidla nejvýše na dobu 4 dnů, a to jen tehdy, je-li neschopnost nesporně dána již současným zdravotním stavem, aniž je k posuzování nutná objektivní znalost zdravotní a pracovní anamnézy.
(3) Obvodní lékař státní zdravotní správy, příslušný podle bydliště, poskytuje ambulantní péči a potvrzuje a ukončuje neschopnost k práci také u osob, propuštěných z vojenské činné služby, které uplatňují nárok na nemocenské podle zákona o nemocenské péči v ozbrojených silách, tj. osob, které jsou při propuštění z vojenské služby neschopny práce nebo se staly neschopnými práce v ochranné lhůtě a jimž nebyl přiznán důchod ani nemají nárok na dávky nemocenského pojištění.
(4) Nemůže-li se nemocný voják vzhledem k svému zdravotnímu stavu dostavit do příslušného zdravotnického zařízení, vyžádá si návštěvu lékaře v bytě. Termín dalšího ošetření nebo návštěvy v bytě určuje ošetřující lékař.
(5) V době, v níž není příslušný lékař dosažitelný, obrací se nemocný voják, jenž potřebuje první pomoc, na posádkového dozorčího lékaře; není-li v posádce tato služba organizována a první pomoc nemůže být poskytnuta lékařem útvaru, poskytuje první pomoc pohotovostní lékařská služba státní zdravotní správy. Zneužití pohotovostní lékařské služby se hlásí veliteli útvaru k dalšímu opatření.
(6) Není-li včas dosažitelný vojenský lékař nebo pohotovostní lékařská služba, je nemocný voják oprávněn vyžádat si první pomoc od kteréhokoli dosažitelného zdravotnického pracovníka, jestliže by bez této pomoci byl ohrožen jeho život nebo jeho zdraví.
§ 10
Ústavní péče
Ústavní péče zahrnuje
a) nemocniční péči,
b) odbornou ústavní péči,
c) lázeňské léčení.
§ 11
Péče nemocniční
(1) Nemocniční péče se poskytuje, jestliže stav nemocného ji vyžaduje a ambulatně nelze poskytnout potřebnou péči nebo provést nutná vyšetření.
(2) Nemocniční péče se poskytuje vojákům zpravidla v příslušné vojenské nemocnici. V případech, kdy by převoz do vojenské nemocnice ohrozil zdravotní stav nebo oddálil včasné poskytnutí odborné pomoci, poskytuje se ústavní ošetřování v nejbližší nemocnici státní zdravotní správy. Zdravotnická zařízení státní zdravotní správy jsou podle § 34 zákona povinna oznámit do 3 dnů písemně příslušnému útvaru přijetí vojáka v činné službě do ústavního ošetřování i jeho propuštění.
§ 12
Přijetí do nemocnice
(1) Do vojenské nemocnice jsou přijímáni na doporučení ošetřujícího lékaře (s výjimkou případů, kdy je nemocniční péče nutná jako první pomoc), především vojáci z příslušného spádového území. Ostatní nemocní mohou být přijímáni do ústavního ošetřování ve vojenských nemocnicích, jen pokud je dostatek míst. Příslušnost posádek k jednotlivým vojenským nemocnicím stanoví příslušný orgán zdravotnické služby ozbrojených sil.
(2) Vyžaduje-li stav nemocného vojáka ústavní péči, kterou nelze zajistit v příslušné vojenské nemocnici ani v blízkém odborném zařízení státní zdravotní správy podle §§ 4 a 7, poskytne ji bez ohledu na příslušnost Ústřední vojenská nemocnice na návrh náčelníka odesílající nemocnice a po předchozí domluvě.
(3) Je-li vojenská nemocnice v sídle fakultní nemocnice, p oskytnou vedoucí odborníci fakultní nemocnice v odůvodněných případech na požádání vojenské nemocnice bezplatné konziliární vyšetření.
(4) Vojenská nemocnice nesmí odepřít přijetí nemocného v případech, kdy odložením nástupu nebo odsunem do příslušné nemocnice by byl ohrožen život nemocného nebo by bylo vážně ohroženo jeho zdraví. Nejsou-li ve vojenské nemocnici volná místa a dovoluje-li to zdravotní stav nemocného, může po poskytnutí první pomoci lékař nemocnice sjednat s nemocným vojákem dobu nástupu nemocničního léčení podle provozních možností. Není-li nemocný vojákem, může být v těchto případech odeslán po předchozí domluvě do příslušné nemocnice státní zdravotní správy.
§ 13
Odborná ústavní péče při tuberkulóze
(1) Odborná ústavní péče při tuberkulóze se poskytuje účastníkům nemocenské péče v ozbrojených silách a jejich rodinným příslušníkům starším 14 let zpravidla ve vojenském ústavu pro choroby plicní, pokud je to vzhledem k indikačnímu zaměření ústavu vhodné. V ostatních případech poskytují odbornou ústavní péči při tuberkulóze odborné ústavy státní zdravotní správy podle předpisů státní zdravotní správy, a to bezplatně.
(2) Vysílání do vojenského ústavu pro choroby plicní se provádí výběrově na základě návrhů tuberkulózních oddělení nemocnic a zdravotnických středisek podle indikací, stanovených ministerstvem národní obrany.
(3) Je-li dostatek míst, může se odborná ústavní péče ve vojenském ústavu pro choroby plicní poskytnout také osobám uvedeným v § 2 odst. 3 písm. c) až g).
(4) Výběr navržených nemocných provádí a nemocné do ústavní péče povolává náčelník vojenského ústavu pro choroby plicní. Přednostně povolává do léčení nemocné podle stupně zdravotnické naléhavosti; u osob se stejným stupněm zdravotnické naléhavosti podle společenského významu práce nemocného a jeho služebních zásluh.
§ 14
Ostatní odborná ústavní péče (např. v psychiatrických léčebnách, rehabilitačních ústavech apod.) se poskytuje účastníkům nemocenské péče v ozbrojených silách a jejich rodinným příslušníkům v zařízeních státní zdravotní správy, a to bezplatně.
§ 15
Lázeňské léčení
(1) Lázeňským léčením se rozumí odborná ústavní péče, při niž se využívá především místních přírodních léčivých zdrojů nebo příznivých klimatických podmínek. Lázeňské léčení se poskytuje v odborných lázeňských ústavech a ozdravovnách ministerstva národní obrany a vnitra, popřípadě také v zařízeních státní zdravotní správy.
(2) Lázeňské léčení může být poskytnuto na základě výběrového řízení osobám uvedeným v § 2 odst. 1 a odst. 3 písm. a) až g), jejichž zdravotní stav to vyžaduje, pokud indikační zaměření a rozsah lázeňských nařízení a ozdravoven umožňuje umístění nemocného.
(3) O způsobu výběru na lázeňské léčení, podmínkách jeho poskytování, úhradě cestovních nákladů a o vlivu lázeňského léčení na dovolenou platí zvláštní předpisy.
§ 16
Odborná ústavní péče o děti
(1) Dětem osob, uvedených v § 2 odst. 1 a odst. 3 písm. a) a c) až g) do ukončení povinné školní docházky se může poskytnout odborná ústavní péče v ozdravovnách ministerstva národní obrany podle jejich indikačního zaměření a za podmínek stanovených ministerstvy národní obrany a vnitra ve zvláštních předpisech.
(2) V ostatních případech se poskytuje odborná ústavní péče o děti účastníků nemocenské péče v ozbrojených silách bezplatně v zařízeních státní zdravotní správy.
(3) Návrhy na přijetí dítěte do odborné ústavní péče o děti podávají zpravidla odborná oddělení nemocnic a středisek, případně ošetřující nebo školní lékař.
(4) O přijetí do zdravotnických zařízení ozbrojených sil rozhoduje příslušný orgán zdravotnické služby ozbrojených sil. Pro přijetí do zařízení státní zdravotní správy platí směrnice ministerstva zdravotnictví.
§ 17
Pomoc v mateřství
(1) Pomoc v mateřství zahrnuje potřebnou ambulantní i ústavní péči v těhotenství, při porodu (potratu) i v šestinedělí. Tato pomoc se poskytuje účastnicím nemocenské péče v ozbrojených silách a rodinnými příslušnicím účastníků zpravidla v odborných zařízeních státní zdravotní správy.
(2) Vojenské nemocnice, které mají porodnické oddělení, poskytují pomoc v mateřství, pokud stačí jejich kapacita pouze těm účastnicím nebo rodinným příslušnicím účastníků nemocenské péče v ozbrojených silách, které bydlí v sídle nemocnice a v blízkém okolí.
(3) Pomoc v mateřství se poskytuje bezplatně.
(4) O umělém přerušení těhotenství platí obecné předpisy.
Péče o chrup
§ 18
(1) Péče o chrup zahrnuje souborné vyšetření chrupu a úst, jakož i souborné ošetření konzervační, chirurgické, protetické a ortodontické.
(2) Ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil se poskytuje péče o chrup vojákům. Výjimečně může příslušný orgán zdravotnické služby povolit poskytování péče o chrup v těchto zařízeních také osobám uvedeným v § 2 odst. 3 písm. b) až g).
§ 19
(1) V zařízeních státní zdravotní správy se poskytují příslušníkům útvarů ozbrojených sil léčebné úkony, je-li zařízení ozbrojených sil vzdáleno více než 10 km, a protetické úkony, je-li zařízení ozbrojených sil, schopné tyto úkony provádět, vzdáleno více než 20 km.
(2) Ustanovení § 4 odst. 5 platí obdobně.
§ 20
(1) Péče o chrup se poskytuje v zařízeních ozbrojených sil osobám uvedeným v § 2 odst. 1 a odst. 3 písm. b) až g) bezplatně s výjimkou případů uvedených v § 21.
(2) Potřebné drahé kovy dodává nebo hradí nemocný včetně nákladů spojených s afinací kovu, zlacením a chromováním náhrad chrupu, s výjimkou případů, kdy potřeba protetické práce u vojáka v činné službě vznikla jako následek úrazu způsobeného v přímé souvislosti s výkonem služby.
§ 21
Příplatky v péči o chrup
(1) I osoby, které mají jinak nárok na bezplatnou péči, hradí příplatek
a) za snímací protézy v jiném než běžném provedení, zejména za kovové desky, ledaže takové provedení je z lékařského hlediska nutné,
b) za prozatímní snímací protézy poskytované na dobu, než dojde k trvalé úpravě čelisti, pokud jejich poskytnutí není zvlášť odůvodněno výkonem povolání nebo není nutné z lékařského hlediska,
c) za opravy protéz a upevňovacích dlah v případě zaviněného poškození,
d) za nové snímací protézy nebo snímací upevňovací dlahy, pokud dosavadní protézy nebo dlahy jsou ještě z lékařského hlediska použivatelné nebo byly zaviněně zničeny nebo ztraceny,
e) za zhotovení pevných protéz (např. korunek a můstků) s výjimkou pevných protéz
1. poskytovaných náhradou za zuby ztracené pracovním úrazem, nemocí z povolání nebo škodlivými vlivy při výrobě (např. prachem a anorganickými kyselinami),
2. nutných k zachování pracovní výkonnosti (schopnosti k vojenské službě),
3. zhotovených mladistvým nebo ženám v době těhotenství a do 6 měsíců po porodu,
4. předních zubů (včetně zubů pilířových) u osob do dovršení 30. roku věku.
(2) O výjimkách podle předchozích odstavců rozhoduje náčelník zubního oddělení zdravotnického zařízení (zubního ambulatoria).
§ 22
Rehabilitace, pomoc při zmrzačení, zohyždění, tělesných vadách a neplodnosti
(1) Součástí ambulantní i ústavní péče je též rehabilitace, jejímž účelem je zabránit trvale, zcela nebo částečně následkům úrazů nebo onemocnění, zkrátit rekonvalescenci a umožnit nemocnému touto péčí (včetně vhodné volby pracovních úkonů) opětovné uplatnění v práci. Rehabilitační péče se poskytuje v nemocnicích, ambulantních zařízeních i odborných léčebných ústavech.
(2) Má-li zmrzačení, zohyždění nebo tělesná vada nepříznivý vliv na výkon dosavadního povolání nebo činnost jemu přiměřenou nebo odpovídající školení, výcviku a schopnostem postiženého vojáka popř. osob uvedených v § 2 odst. 3, poskytuje se jim potřebná ambulantní nebo ústavní péče. V tom jsou zahrnuty i potřebné plastické operace, pokud nejde o odstranění prostých vad kosmetických. V případech hodných zvláštního zřetele může náčelník ústavu výjimečně s přihlédnutím k věku a pohlaví postiženého povolit poskytnutí pomoci při zmrzačení, zohyzdění a tělesných vadách i tehdy, nemají-li tyto vady vliv na výkon povolání nebo přiměřenou činnost.
(3) Je-li zjištěna neplodnost manželů (druha a družky) nebo je-li na ni podezření, poskytuje se ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil vojákům ambulatní i ústavní péče, zahrnující zjištění příčiny a potřebné léčení neplodnosti v rozsahu a za podmínek, stanovených tímto léčebným řádem pro poskytování ambulantní a ústavní péče.
§ 23
Zdravotně výchovná péče o děti účastníků nemocenské péče v ozbrojených silách se poskytuje v zařízeních státní zdravotní správy.
Poskytování léků, léčebných a ortopedických pomůcek
§ 24
Při ambulantní péči ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil se poskytují potřebné léky, léčebné a ortopedické pomůcky bezplatně
a) na účet nemocenské péče v ozbrojených silách vojákům a osobám uvedeným v § 2 odst. 3 písm. e),
b) na účet příslušného ústavu národního zdraví ostatním osobám, uvedeným v § 2 odst. 3. Při předpisování léků na účet ústavu národního zdraví se vojenský lékař řídí směrnicemi ministerstva zdravotnictví; tuto činnost vojenských lékařů kontrolují též orgány státní zdravotní správy.
§ 25
(1) Při ambulantní péči ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil se poskytují nemocným potřebné léky podle § 24 na základě předpisů ošetřujícího lékaře nebo vojákům především přímo ze zásob zdravotnického zařízení. Z lékařského předpisu musí být patrno, zda má být lék vydán bezplatně nebo na účet nemocného. Lékař je povinen řídit se při předpisování léků na účet nemocenské péče v ozbrojených silách směrnicemi ministerstva národní obrany.
(2) Lékařský předpis pozbývá platnosti, neurčí-li lékař jinak, za jeden týden a jde-li o antibiotika za tři dny po vystavení předpisu, pokud ministerstvo národní obrany nestanoví pro určité druhy léků odchylky.
(3) Způsob výdeje léků v lékárnách provozovaných v oboru státní zdravotní správy upravují předpisy orgánů státní zdravotní správy.
(4) Léky, které si nemocný obstaral ze zahraničí, stát zpravidla nehradí.
§ 26
Poskytování léčebných a ortopedických pomůcek
(1) Léčebnými pomůckami se rozumějí jiné prostředky než léky, jichž je třeba při léčení, jako jsou kapátka, oční pásky, gumové nebo kožené prsty, kýlní nebo břišní pásy, inhalační přístroje, jakož i podložní kola, mísy apod.
(2) Ortopedickými pomůckami se rozumějí prostředky, které mají nahrazovat nebo doplňovat funkci ztraceného nebo postiženého orgánu a jiné prostředky, jež mají odvracet nebo zmírnit pracovní neschopnost.
(3) Při ambulantní péči ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil se potřebné pomůcky bezplatně poskytují na účet nemocenské péče v ozbrojených silách nebo zapůjčují vojákům a osobám, léčeným ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil, vznikla-li potřeba pomůcky v době činné služby.
(4) Při ústavní péči se léčebné a ortopedické pomůcky, jichž je třeba po dobu ústavního ošetřování, nemocným půjčují.
§ 27
Předpisování a výdej léčebných a ortopedických pomůcek
(1) Léčebné a ortopedické pomůcky předpisují zpravidla ošetřující lékaři. Ministerstva národní obrany a vnitra stanoví směrnicemi, při kterých indikacích lze jednotlivé pomůcky poskytnout, která odborná oddělení jsou oprávněna určité pomůcky předpisovat na účet nemocenské péče v ozbrojených silách a způsob výdeje léčebných a ortopedických pomůcek v lékárnách, zdravotnických, ortopedických a optických prodejnách (služebnách).
(2) Pomůcky se poskytují v běžném provedení. Vyžádá-li si nemocný nákladnější provedení, hradí rozdíl v ceně ze svého.
(3) Novou pomůcku lze bezplatně poskytnout, pokud trvá potřeba, teprve po uplynutí stanovené užívací doby, stane-li se dosavadní pomůcka nadále nepouživatelnou.
§ 23
Zvláštní ustanovení o poskytování léčebných a ortopedických pomůcek
(1) Při ztrátě končetin se poskytují protézy horních a dolních končetin, při ztrátě oka oční protézy; ženám, které pozbyly vlasů, se poskytuje paruka. K protézám se poskytuje též nutné příslušenství, jehož je třeba k jejich řádnému používání nebo ke zmírnění obtíží s nimi spojených.
(2) K nápravě nebo zabránění následků tělesných vad se poskytují podpěrné přístroje pro horní a dolní končetiny, při zranění nebo vadách páteře korzety, při jiných ortopedických vadách potřebné bandáže.
(3) Při deformacích nebo onemocnění nohou se poskytují hole nebo berle a ve zvlášť indikovaných případech ortopedická obuv; vojáci, kteří mají nárok na naturální odívání, obdrží v indikovaných případech ortopedickou obuv místo obuvi normální podle směrnic ministerstva národní obrany a ministerstva vnitra.
(4) Nedoslýchavým se poskytují nebo půjčují naslouchací přístroje běžné výroby; speciální nákladné naslouchací přístroje mohou být po příslušném odborném vyšetření a vyzkoušení půjčeny, a to přednostně osobám, které je potřebují pro výkon povolání. Baterie do naslouchacích přístrojů stát neposkytuje ani nehradí na ně náklady.
(5) V nutných případech mohou být vojákům poskytnuty nebo hrazeny opravy nezaviněně poškozených nebo opotřebovaných pomůcek, popřípadě přiznán hrnkový příspěvek na jejich udržování.
(6) Ministerstvo národní obrany nebo vnitra může v odůvodněných případech povolit poskytnutí nebo zapůjčení i jiných léčebných a ortopedických pomůcek vojákům, pokud jsou nutné. Ostatním účastníkům nemocenské péče v ozbrojených silách a rodinným příslušníkům poskytuje ortopedické pomůcky státní zdravotní správa.
§ 29
Zvláštní ustanovení o poskytování brýlí a jiných očních pomůcek
(1) Poukazy na brýle a optické pomůcky na účet nemocenské péče v ozbrojených silách vystavují oční oddělení vojenských nemocnic nebo lékaři útvarů na doporučení odborného očního lékaře vojákům podle směrnic ministerstva národní obrany a ministerstva vnitra.
(2) Lékař vyznačí v poukazu druh skel a po případě i druh zvláštních obrub, jichž je třeba. Vyžaduje-li to vada zraku nebo druh práce, lze poskytnout brýle na různé vzdálenosti, při nutné potřebě pro výkon povolání skla dvojohnisková (bifokální).
(3) Jiné korekční oční prostředky, zejména individuálně zhotovované brýle, optické pomůcky pro slabozraké, lupy na čtení, ortopedické a dalekohledové brýle, kontaktní čočky, popřípadě i jiné speciální optické pomůcky při absolutních indikacích se poskytují ve zvláště odůvodněných případech se souhlasem náčelníka očního oddělení příslušné vojenské nemocníce.
§ 30
Bližší podrobnosti o poskytování léčebných a ortopedických pomůcek určují směrnice ministerstva národní obrany, v nichž se též stanoví počet poskytovaných vyhotovení, rozsah příslušenství a užívací doba; obdobně jsou upraveny podrobnosti o poskytování brýlí a očních pomůcek.
§ 31
Doprava zdravotnickými dopravními prostředky
(1) Vyžaduje-li podle potvrzení ošetřujícího lékaře zdravotní stav vojáka převoz zdravotnickým autem do zdravotnického zařízení nebo z tohoto zařízení do bydliště nebo posádky, obstarává převoz bezplatně příslušný útvar ozbrojených sil (posádková správa), nebo výjimečně zdravotnické zařízení ozbrojených sil, v němž je (byl) nemocný léčen.
(2) Je-li třeba převést do nemocnice na příkaz lékaře za účelem izolace vojáka stiženého přenosnou nemocí nebo podezřelého z takové nemoci, obstará dopravu příslušná hygienickoepidemiologická stanice státní zdravotní správy zvláštním vozem pro infekční převozy na základě potvrzení ošetřujícího lékaře. Tyto převozy se provádějí bezplatně.
(3) Vyžaduje-li stav nemocného vojáka okamžitou přepravu do vzdáleného zařízení a byl-li by při jiném způsobu dopravy ohrožen jeho život, lze vyžádat u ministerstva národní obrany-velitelství letectva převoz vojenským letadlem.
§ 32
Úhrada nákladů dopravy a cestovních výloh
(1) Vojákům poskytuje útvar ozbrojených sil, jehož jsou příslušníky, úhradu nákladů dopravy a cestovních výloh spojených s nutnou cestou do zdravotnického zařízení a zpět v rozsahu a za podmínek, stanovených služebními předpisy.
(2) Jiným osobám povolaným podle § 13 na léčení do vojenských ústavů pro choroby plicní a dětem, jimž byla povolena odborná ústavní péče podle § 16 odst. 1 v zařízeních ozbrojených sil, poskytuje se úhrada jízdného 2. třídou osobního vlaku (při vzdálenosti přes 100 km rychlíku) do příslušného ústavu a zpět.
(3) Je-li ověřena nutnost průvodce, poskytne se úhrada nákladů dopravy a cestovních výloh i průvodci.
§ 33
Náklady na léčení v cizině
(1) Pokud vojákům vyslaným do zahraničí a jejich rodinným příslušníkům není při pobytu v cizině poskytována preventivní a léčebná péče bezplatně na základě mezistátních úmluv, popřípadě podle zásady vzájemnosti a není-li zajištěna jiným způsobem, obdrží tyto osoby úhradu prokázaných nákladů nutného a přiměřeného léčení v cizině. Vojákům, kteří se přechodně zdržují v cizině ze soukromých důvodů a v tuzemsku mají nárok na bezplatnou péči, může být poskytnuta náhrada nutného a přiměřeného léčení v cizině, a to zpravidla do výše nákladů, jichž by si vyžádalo léčení v tuzemsku.
(2) Nárok na náhradu nákladů nelze uplatnit po uplynutí 6 měsíců po skončení ošetřování; pokračuje-li ošetřování i po skončení kalendářního roku, je nutno nárok na úhradu nákladů vzniklých v uplynulém roce uplatnit nejpozději do 30. června roku následujícího. V odůvodněných případech lze přiznat náhradu i po uplynutí této lhůty.
(3) Ve zcela výjimečných, mimořádně odůvodněných případech může ministerstvo národní obrany nebo vnitra vyslat nemocného vojáka v činné službě na léčení do ciziny na účet státu.
(4) Sjedná-li si nemocný léčení v cizině soukromě nebo bylo-li povoleno na jeho vlastní účet, nehradí stát náklady s tím spojené ani na ně nepřispívá.
§ 34
Potvrzování některých podmínek pro dávky nemocenské péče
(1) Neschopnost ke službě pro nemoc, zranění nebo jiný úraz potvrzuje lékař ozbrojených sil na základě lékařské prohlídky podle směrnic vydaných ministerstvy národní obrany a vnitra.
(2) Je-li ve výjimečných případech lékařská pomoc vojáku poskytnuta lékařem státní zdravotní správy, dá lékař potvrzení o neschopnosti na tiskopise, používaném státní zdravotní správou pro potvrzování pracovní neschopnosti (přičemž místo zaměstnavatele uvede jen označení „vojenská správa“), a to za podmínek uvedených v § 9 odst. 2.
(3) Pracovní neschopnost osob, které při propuštění z vojenské činné služby jsou neschopny práce nebo se stanou neschopnými v době ochranné lhůty a uplatňují nároky podle předpisů o nemocenské péči v ozbrojených silách, potvrzuje a ukončuje lékař státní zdravotní správy příslušný podle bydliště podle zásad léčebného řádu ministerstva zdravotnictví.
(4) Lékařské potvrzení o mateřství s uvedením pravděpodobného dne porodu vystaví vojákyním lékař, který je má v soustavné předporodní péči, jímž je zpravidla odborný lékař zařízení státní zdravotní správy.
§ 35
Náměty a upozornění občanů
(1) Kritika nedostatků a návrhy na jejich odstranění jsou důležitými podněty k dalšímu zdokonalování preventivní a léčebné péče. Proto jsou ve zdravotnických zařízeních ozbrojených sil na místech snadno přístupných knihy přání a stížností, v nichž mohou nemocni podávat svá upozornění.
(2) Těmto upozorněním i jiným námětům a projevům, směřujícím ke zlepšení zdravotní péče, jsou pracovníci zdravotnických zařízení a orgány zdravotnické služby povinni věnovat co největší pozornost a využívat je k zdokonalování ochrany zdraví.
§ 36
Součinnost a chování nemocných
(1) Osoby, kterým stát poskytuje preventivní a léčebnou péči, jsou povinny spolupůsobit k upevnění svého zdraví a k účinnému léčení. Zejména je každý povinen
a) pravdivě a úplně zodpovídat zdravotnickým pracovníkům všechny dotazy, týkající se jeho zdraví, podmínek životních a pracovních a okolností souvisících s nemocí,
b) dodržovat lékařské pokyny, především zachovávat předepsanou životosprávu, užívat léky a jiné prostředky předepsané lékařem a vystříhat se všeho, co by mohlo nepříznivě působit na zdravotní stav,
c) pravidelně se dostavovat na ošetření nebo vyšetření v době určené lékařem a vyhledávat lékařskou pomoc v příslušných zdravotnických zařízeních a v jejich ordinačních hodinách, pokud nejde o první pomoc, umožnit lékaři nebo jinému zdravotnickému pracovníku provedení návštěvy v bytě,
d) podrobit se na příkaz orgánů zdravotnické služby bez odkladu vyšetření nebo léčení, jde-li o nemoci, u nichž je to stanoveno právními předpisy,
e) dodržovat předpisy o hlášení skutečností rozhodných pro poskytování dávek nemocenské péče (pojištění).
(2) U osob nesvéprávných jsou povinni dbát na dodržování uvedených povinností ti, kdož o ně pečují.
§ 37
Revers
(1) Jestliže nemocný přes náležité vysvětlení odmítá vyšetřovací nebo léčebný úkon anebo dohled potřebný v zájmu jeho zdraví a nelze-li mu uložit povinné vyšetření nebo léčení, vyžádá si o tom ošetřující lékař jeho písemné prohlášení (revers).
(2) Ošetřující lékař si vyžádá písemné prohlášení (revers) též o tom, že nemocný přivoluje k závažným vyšetřovacím nebo léčebným úkonům, které svou povahou nebo svými důsledky překračují rámec obvyklého léčení, avšak jež je nutno provést v zájmu uzdravení nemocného nebo záchrany jeho života. Půjde zejména o přivolení nemocného k operacím, jimiž se výrazně změní jeho tělesný stav nebo které vedou k nežádoucím vedlejším důsledkům, jakož i úkonům, které nejsou z lékařského hlediska plně vyzkoušeny nebo které by z jiného důvodu mohly vyvolat vážné nebezpečí, ač zároveň vzhledem k stavu nemocného poskytují větší naději na uzdravení nebo záchranu života než obvyklé léčebné metody.
(3) Revers má význam důkazu o tom, že nemocný byl upozorněn na povahu úkonu a možné důsledky a s provedením úkonu souhlasil nebo nesouhlasil. Nezbavuje však odpovědnosti za řádné poskytnutí zdravotní péče.
(4) Úkony nezbytně nutné v zajmu zachování života, ke kterým by jinak bylo třeba přivolení nemocného podle odstavce 2, provedou se bez jeho přivolení, nemůže-li nemocný vzhledem k svému stavu platně dát přivolení a je-li nebezpečí z prodlení. Revers se zde nahradí záznamem ošetřujícího lékaře, popřípadě se jinak zajistí důkaz o nutnosti úkonu a o stavu nemocného.
§ 38
Následky porušení povinností
(1) Porušuje-li nemocný přes napomenutí nebo vážným způsobem povinnosti uložené tímto léčebným řádem nebo na jeho základě, vyrozumí o tom zdravotnické zařízení
a) jeho přímého náčelníka, jde-li o vojáka nebo jeho rodinného příslušníka,
b) příslušný závodní výbor základní organizace odborového svazu, jde-li o zaměstnance nebo jeho rodinného příslušníka,
c) představenstvo družstva, jde-li o člena JZD nebo výrobního družstva (jeho rodinného příslušníka),
aby tyto orgány mohly učinit vhodná opatření k nápravě.
(2) Jestliže nemocný zneužívá služeb poskytovaných v preventivní a léčebné péči, může být proti němu uplatňována náhrada škody. Je-li jeho závadné jednání takového druhu, že jde o trestný čin nebo přestupek, bude dán podnět, aby proti němu bylo zavedeno trestní stíhání.
(3) Zdravotnický pracovník, který poruší své povinnosti, může být stíhán kázeňsky, popřípadě trestně a pokud porušením svých povinností způsobí škodu, může být proti němu uplatňována též náhrada škody.
§ 39
Odvolací řízení
(1) Má-li oprávněná osoba za to, že bylo v oboru preventivní a léčebné péče nesprávně rozhodnuto o neschopnosti k službě nebo pracovní neschopnosti, o poskytnutí ortopedické pomůcky nebo o bezplatnosti preventivní a léčebné péče, může proti takovému rozhodnutí podat odvolání. Jde-li o rozhodnutí o pracovní neschopnosti, může podat odvolání též příslušný orgán Revolučního odborového hnutí nebo výrobního družstva.
(2) Odvolání se podává u náčelníka toho zdravotnického zařízení ozbrojených sil, proti jehož rozhodnutí odvolání směřuje. Odvolání je nutno podat ve lhůtě 15 dnů ode dne oznámení rozhodnutí; jde-li však o odvolání proti rozhodnutí o neschopnosti k službě nebo pracovní neschopnosti, musí je ten, jehož se rozhodnutí přímo dotýká, podat ve lhůtě 3 dnů.
(3) Náčelník zdravotnického zařízení ozbrojených sil u něhož bylo odvolání podáno, může mu sám vyhovět. Neučiní-li tak, předloží odvolání i se svým stanoviskem a popř. i s vyjádřeními ostatních účastníků řízení odvolacímu orgánu.
(4) Odvolacím orgánem je vždy odborný náčelník nadřízený náčelníku zdravotnického zařízení, jehož se odvolání týká.
(5) Odvolací orgán rozhodne po bezpečném zjištění věci a potřebném odborném posouzení. Jde-li o odvolání proti rozhodnutí o pracovní neschopnosti, rozhoduje odvolací orgán po projednání s příslušným odborem rady okresního národního výboru. Proti rozhodnutí odvolacího orgánu nelze se odvolat.
§ 40
Přezkoumaní výkonu preventivní a léčebné péče
(1) V jiných případech, než které jsou uvedeny v § 39 odst. 1, se může oprávněná osoba, má-li za to, že jí byla odepřena potřebná preventivní a léčebná péče, obrátit o zjednání nápravy na náčelníka zdravotnického zařízení, v němž jí byla tato péče odepřena. Oprávněná osoba může zároveň žádat o prozatímní opatření, jehož je třeba k ochraně jejího zdraví.
(2) Náčelník zdravotnického zařízení rozhodne o nápravě v jednoduchých nebo naléhavých věcech bez odkladu, v ostatních případech do 15 dnů; podle potřeby učiní též potřebná prozatímní opatření. Nezjedná-li nápravu, je povinen věc oznámit se svým vyjádřením nadřízenému odbornému náčelníku.
(3) Nadřízený odborný náčelník učiní potřebná prozatímní opatření a rozhodne po bezpečném zjištění věci a odborném posouzení. Vypoví-li žádosti o nápravu, zabezpečí zároveň, aby oprávněné osobě byla poskytnuta potřebná preventivní a léčebná péče, a to popř. v jiném zdravotnickém zařízení.
(4) Proti rozhodnutí nadřízeného odborného náčelníka se nelze odvolat. Vznikla-li oprávněné osobě škoda tím, že jí byla odepřena potřebná preventivní a léčebná péče, může oprávněná osoba uplatňovat náhradu škody podle obecných předpisů.
§ 41
Řízení o úhradě a příplatcích
(1) O úhradě a příplatcích na preventivní a léčebnou péčí podle tohoto léčebného řádu rozhoduje zdravotnické zařízení, které ji poskytlo. Úhradu (příplatek) nelze vyměřit po uplynutí tří roků od konce kalendářního roku, v němž mohla být vyměřena.
(2) Proti rozhodnutí o úhradě (příplatku) může se povinná osoba odvolat do 15 dnů ode dne, kdy byla o něm vyrozuměna. Ustanovení § 39 odst. 2 až 5 platí obdobně.
(3) Nezaplatí-li povinná osoba úhradu (příplatek) postupuje se podle ustanovení § 3 odst. 2 a 3.
(4) Nezaplatí-li příplatek podle § 21 ani po písemné výzvě voják, u něhož není důvodu k prominutí příplatku podle § 3 odst. 3, oznámí to zdravotnické zařízení veliteli útvaru, jehož je voják příslušníkem, se žádostí o vymáhání příplatku.
Oddíl III
Poskytování péče v bezpečnostních sborech
§ 42
(1) Preventivní a léčebná péče se poskytuje bezplatně příslušníkům bezpečnostních sborů ve zdravotnických zařízeních bezpečnostních sborů. Jestliže to rozmístění nebo rozsah zdravotnických zařízení bezpečnostních sborů neumožňuje, poskytuje se bezplatně veškerá nebo doplňující péče v zařízeních státní zdravotní správy, popřípadě v zařízeních ozbrojených sil [§ 2 odst. 3 písm. a)].
(2) V zařízeních bezpečnostních sborů lze poskytnout preventivní a léčebnou péči rovněž ostatním osobám uvedeným v § 2.
§ 43
Ustanovení oddílu II platí přiměřeně pro zdravotnická zařízení bezpečnostních sborů a příslušníky bezpečnostních sborů s těmito odchylkami
a) odborná ambulantní a veškerá ústavní péče se poskytují příslušníkům bezpečnostních sborů zpravidla v zařízeních státní zdravotní správy,
b) léky, léčebné a ortopedické pomůcky, brýle a jiné oční pomůcky se poskytují příslušníkům bezpečnostních sborů na účet příslušného ústavu národního zdraví,
c) nutnou dopravu příslušníků bezpečnostních sborů zdravotnickým dopravním prostředkem do zdravotnického zařízení, popřípadě nazpět, obstarává bezplatně příslušný ústav národního zdraví, není-li možné provést dopravu prostředkem bezpečnostních sborů a potvrdí-li nutnost dopravy lékař tohoto ústavu národního zdraví,
d) neschopnost ke službě pro nemoc, zranění nebo jiný úraz se potvrzuje na tiskopisech státní zdravotní správy (místo zaměstnavatele se uvede jen označení „MV“).
Oddíl IV
Ustanovení společná a závěrečná
§ 44
(1) Zdravotnická zařízení ozbrojených sil a bezpečnostních sborů jsou povinna na požádání seznámit osoby, vyžadující poskytnutí preventivní a léčebné péče s obsahem tohoto řádu a umožnit jim do něho nahlížet podle potřeby.
(2) Pracovníci zdravotnických zařízení ozbrojených sil a orgánů zdravotnické služby jsou povinni v jednotlivých případech poučit osoby, které se cítí zkráceny ve svých právech na poskytování preventivní a léčebné péče, o tom, jak mohou postupovat při jejich uplatňování.
§ 45
Tato vyhláška nabývá účinnosti ode dne 1. června 1959.

Ministr národní obrany:
generálplukovník Lomský v. r.
Ministr vnitra:
Barák v. r.