1018/1947 Ú. l. I
Nařízení báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze, o zabezpečení kamenouhelných dolů proti výbuchům třaskavých větrů a uhelného prachu.

1018.
Nařízení
báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze,
ze dne 18. září 1947
o zabezpečení kamenouhelných dolů proti výbuchům třaskavých větrů a uhelného prachu.
Báňské hejtmanství pro zemi Českou v Praze vydává podle § 3, odst. 2 a 4 zákona ze dne 28. března 1928, č. 57 Sb., o působnosti a zařízení báňských úřadů, tyto předpisy o zabezpečení kamenouhelných dolů proti výbuchům třaskavých větrů a uhelného prachu:

I. Ustanovení všeobecná.
§ 1.
(1) Kamenouhelné doly, ve kterých byl prokázán důlní plyn třeba jen na ojedinělých místech v množství 1.5% nebo více, prohlásí revírní báňský úřad za doly s třaskavými větry.
(2) Kamenouhelné doly, v nichž se vyskytuje méně důlního plynu, mohou býti zařaděny mezi doly s třaskavými větry, tvoří-li se v nich uhelný prach v nebezpečném množství.
§ 2.
Nepřipouští se, aby se samostatný důl rozděloval v části nebezpečné třaskavými větry a části prosté třaskavých větrů; dělí-li se však důl ve dva nebo více provozních oddílů samostatných co do větrání, těžení a pravidelné jízdy mužstva, může se každý z těchto oddílů posuzovati jako zvláštní důl.
§ 3.
(1) Revírní báňský úřad zařaďuje doly nebo jejich provozní oddíly mezi doly s třaskavými větry; rozhoduje též, vyšetřiv čeho třeba, tvoří-li se v dolech nebezpečný uhelný prach čili nic.
(2) Vyskytne-li se v dole nebo v provozním oddílu, který ještě nebyl prohlášen za důl s třaskavými větry, důlní plyn, budiž to ihned oznámeno revírnímu báňskému úřadu.
(3) Taktéž budiž každý výbuch třaskavých větrů, ať způsobil nehodu čili nic, ihned oznámen revírnímu báňskému úřadu.
§ 4.
Každý důl s třaskavými větry mějž nejméně dvě dobře schůdná úvodní díla; jsou-li to svislé jámy, buďtež vyzbrojeny žebříky. Jsou-li při sdružených jamách ústí obou jam v souvisících budovách, buďtež části budov, v nichž ústí jámy, od sebe odděleny ohnivzdorně.
§ 5.
(1) Provozovali důl pouze s jedním úvodním dílem, smí býti povoleno přechodně jen za podmínek, které určí revírní báňský úřad, a trvale jen tehdy, mají-li veškeré provozní oddíly dobře schůdné spojení se sousedním dolem.
(2) V případě musí býti úvodní dílo rozděleno větrní přehradou na dvě dokonale oddělené větrní zátyně a musí býti opatřena vtažná zátyň, a uzná-li to revírní báňský úřad vzhledem k daným poměrům za nutné, také i výtažná zátyň jízdním zařízením vyhovujícím předpisům o jízdě na laně.
II. Větrání.
A. Opatřování větrů.
§ 6.
(1) Větrní proud musí se opatřiti pomocí umělého větrání. Zapovídá se větrati výlučně přirozeným tahem.
(2) Užívati větracích pecí, komínů kotelních, ohřívati výtažné větry parou, užívati ohňových košů a pod. se nedovoluje. Injektorů smí se používati jen přechodně a po zvláštním povolení revírního báňského úřadu.
§ 7.
(1) Větry buďtež zpravidla z celého dolu odssávány; větrati foukáním dovoluje se jen se zvláštním povolením revírního báňského úřadu.
(2) Jednotlivé předky lze větrati odssáváním nebo foukáním; větrají-li se jednotlivé provozní oddíly foukáním, budiž postaráno o to, aby se tím neublížilo tam pracujícím lidem na zdraví.
§ 8.
(1) Větrů budiž do celého dolu uvedeno tolik, aby jich připadalo na každého pod zemí zaměstnaného dělníka aspoň 3 m3 za minutu; při tom budiž uváděno do jednotlivých provozních oddílů pro každého dělníka v minutě nejméně 2 m3, pro každého koně 8 m3 větrů.
(2) Nestačí-li toto množství větrů, aby udržely důlní plyn ve výtažných větrech kteréhokoli dílčího proudu trvale pod 1%, budiž větrní proud vhodně zesílen anebo budiž provoz přiměřeně obmezen.
(3) Při dolech s málo plyny může revírní báňský úřad snížiti množství větrů na 2 m3 pro muže a směnu.
(4) Každému předku budiž zpravidla dodáváno tolik čerstvého vzduchu, aby se zabránilo nahromadění důlního plynu v přístupných dílech (§ 33).
§ 9.
(1) Větrníky buďtež tak výkonné, aby se předepsané množství větrů mohlo v případě potřeby zvýšiti o 25 %.
(2) Nejsou-li v záloze žádné větrníky a potřebné k nim motory, musí býti v případě delší opravy na větrníku nebo jeho motoru zařízen okamžitý výjezd mužstva z jámy. Stejné opatření musí býti učiněno i v provozních oddílech, jichž nelze dostatečně větrati, poněvadž chybí náhradní větrník.
(3) Na větrníky budiž zpravidla dohlíženo nepřetržitě. Každý motor větrníku budiž vyzbrojen spolehlivým přístrojem k docílení stejnoměrného chodu.
(4) U elektricky poháněných větrníků není třeba přístrojů k docílení stejnoměrného počtu obrátek a dovolí-li to revírní báňský úřad, netřeba též stálého dozoru.
§ 10.
K pozorování větrního proudu musí být v místnosti větrníkového motoru zabudován blízko vyústění výtažného proudu na dobře chráněném a snadno přístupném místě vhodný měřič deprese samočinně zapisující, jehož diagramy buďtež uschovávány aspoň po šest měsíců.
B. Rozdělení větrů a jejich vedení.
§ 11.
(1) U každého dolu s třaskavými větry budiž pravidelně používáno aspoň jednoho úvodního díla pro přivádění a jednoho úvodního díla pro odvádění větrů. Tato díla musí být oddělena celinou zajištěnou proti každému nebezpečí.
(2) Vtažné jámy nebo štoly musí míti ohlubně a ústí opatřeny víky bezpečnými proti ohni, spolehlivými, jakož i snadno přístupnými a lehce obsluhovatelnými; kdyby šachetní budovy mohly snadno hořeti, musí býti dále učiněna opatření, aby větry mohly vstupovati jinou, požárním plynům nepřístupnou, cestou, kdyby se ústí jámy nebo štoly uzavřelo.
§ 12.
(1) V každém větším dole budiž zařízeno více samostatných provozních oddílů, které se větrají zvláštními proudy větrními; oddíly tyto buďtež od sebe odděleny způsobem jistým proti výbuchu tak, aby větry nemohly přetahovati z jednoho oddílu do druhého.
(2) Předků větraných jedním proudem budiž jen tolik, aby byly větry ještě v posledním předku patřičně svěží a čisté.
(3) V samostatném větrním oddílu nesmí však býti současně zaměstnáno více než 100 mužů.
§ 13.
(1) Jako větrních cest budiž užíváno jen schůdných důlních děl.
(2) Při ražení chodeb budiž dbáno, aby pokud možno nevznikaly ve stropu chodeb dutiny a aby chodby nebyly zbytečně široké a neměly ostré úhly a ohyby.
(3) Větrní cesty buďtež takových rozměrů, aby při dostatečném větrání rychlost větrů nebyla větší než 6 m za vteřinu.
(4) Avšak u větrních jam, případně větrních zátyní, jakož i větrních prorážek, které slouží jen k průchodu větrních proudů a jimiž se projíždí jen občas za účelem revise, může rychlost větrů býti výjimečně větší, ale ani tu nesmí překročiti 10 m za vteřinu.
(5) Nejmenší užitečné průřezy větrních cest jsou pro hlavní proudy 3 m2, pro dílčí proudy 2 m2 pro větrní přerážky 1 m2. U chodeb, které se často mnoha vozíky zastavují, nutno při výpočtu užitečných průřezů odečísti od průřezu chodeb průřez vozíků.
§ 14.
Nevyhovují-li dosavadní větrní cesty těmto požadavkům a nelze-li opatřiti potřebné množství větrů vyhloubením pomocných jam, rozšířením chodeb a j., budiž provoz přiměřeně obmezen.
§ 15.
(1) Větry buďtež vedeny s povrchu na jednotlivá patra dolů, aby bylo každé patro bezprostředně zaopatřováno čerstvými větry.
(2) Nemůže-li se zameziti, aby větry, kterých již bylo použito v některém hlubším patře, neproudily k předkům některého vyššího patra, buďtež tyto podle potřeby na tomto vyšším patře osvěženy větry, kterých nebylo ještě použito na žádném předku.
(3) Z těžných pater buďtež vedeny větry v jednotlivých větrních odděleních k hořejší výdušné chodbě. V jednotlivém samostatném větrním oddělení je dovoleno vésti větry od obsazených předků nebo za nimi dolů a nahoru nebo naopak jen tehdy, razí-li se chodby úpadně nebo dovrchně.
(4) Zaváděti větry do děl podpatrových na hloubku více než 30 m po úklonu se smí s povolením revírního báňského úřadu v každém jednotlivém případě zvláště.
(5) Připouští se vésti úpadně větrní proud, kterého se již nepoužije, je-li výdušná chodba od ostatních důlních děl tak odloučena, že nemůže nastati krátké spojení.
§ 16.
Než se provozní oddělení spojí prorážkou s vyšším patrem a větry se mohou tam jistě odváděti, smí se raziti v tomto oddělení mimo hlavní chodby ku zřízení těžného patra a snad nutné souběžné chodby jen přípravné chodby k odvádění větrů vzestupně. Výjimky povoluje revírní báňský úřad.
§ 17.
Větrní proudy, jichž bylo užito při vyřizování netknutých částí dolu, nebuďtež vedeny na cestě k větrnímu patru přes obsazené poruby, jestliže by tím mohly být povážlivě rozmnoženy třaskavé větry.
§ 18.
(1) Rubání na společné hranici 2 samostatných dolů, z nichž každý nebo i jen jeden náleží mezi doly s třaskavými větry, je vázáno na zvláštní bezpečnostní opatření, která mají za účel zabrániti, aby větrání jednoho dolu bylo rušeno větráním dolu druhého. Tato opatření stanoví revírní báňský úřad v každém případě zvláště po vyšetření místních poměrů.
(2) Za tím účelem mají závodní dolů, které byly prohlášeny za doly s třaskavými větry, jakož i ostatních dolů, u nichž to revírní báňský úřad zvláště nařídí, učiniti oznámení tomuto úřadu, jakmile se díla jednoho dolu přiblíží na 40 m k hranici druhého dolu.
§ 19.
(1) Otevřené spojení mezi sousedními doly pro odvádění vody, větrání a pod., smí se zříditi jen se svolením revírního báňského úřadu.
(2) Závodní takto spojených dolů jsou povinni vyrozuměti se hned o změnách větrních poměrů a vůbec o všech příhodách ve vlastním dole, které by mohly míti vliv na větrání a složení větrů druhého dolu. Je-li již předem známo, že takové změny nastanou, budiž to sděleno předem a včas.
§ 20.
(1) Jámy, hloubení, překopy a chodby všeho druhu buďtež raženy se souběžnými díly nebo budiž při nich používáno větrních přehrad.
(2) Předek nebudiž vzdálen při chodbách, které stoupají nejvýše poměrem 1 : 100, od poslední přerážky nebo od konce větrní přehrady více než 30 m.
(3) Ukazují-li se v takových předcích třaskavé větry, jest v nich prodlužovati větrní přehradu, i razí-li se souběžná chodba, od poslední větrní překážky až blízko ku předku.
(4) Místo větrních přehrad smí se užívati též větrních luten dostatečného průřezu, je-li to podmíněno zvláštními okolnostmi a dá se to provésti bez nebezpečí.
(5) Větrních přehrad z plachtoviny nebo podobných látek smí se použíti bez svolení revírního báňského úřadu pouze na vzdálenost 30 m.
(6) Při chodbách dovrchně ražených buďtež větrní přehrady prodlužovány až ku předku. Totéž platí i při chodbách úpadních, prodlouží-li se na více než 30 m.
(7) Dovrchní prorážky mohou se při ražení větrati též větrními děrami dostatečného průměru.
(8) V porubech buďtež větry vedeny k větrní chodbě, nad poruby položené mezi porubní čelbou a závalem (základkou) pokud možno u porubní čelby.
§ 21.
(1) Předky, které nelze způsobem uvedeným v § 20 dostatečně větrati (§ 8, odst. 4), buďtež opatřovány čerstvými větry účelně vsunutými větrníky nebo injektory. Tato zařízení se musí udržovati — mimo přestávky pro opravy — stále v chodu, tedy i v době, kdy dotčená díla nejsou obsazena, a musí býti tak účinná, aby se spolehlivě zamezilo hromadění důlního plynu.
(2) Zapovídá se větrati předek jenom vyfukovaným stlačeným vzduchem.
§ 22.
(1) Stroje ku dílčímu větráni buďtež postaveny v čerstvém větrním proudu a tak zařízeny, aby se k větrání předku již upotřebené větry nemohly smíchati s čerstvým proudem a přiváděti se opět k dílu.
(2) Ručních větrníků smí se užívati pouze k výpomoci z příkazu závodního na vzdálenost nejvýše 30 m. K točení ručních větrníků smí se použíti jen silných a spolehlivých dělníků, kteří nejsou nijak zúčastněni na úkolu družstva pracujícího v předku, který se má větrati. Tito dělníci musí se střídati na konci směny až u větrníku.
§ 23.
(1) Závodní zařiď potřebné, aby větrání bylo vydatné a větry byly správně rozděleny.
(2) Všechna zařízení k regulaci a oddělení větrů, jako větrní dveře, pažení, šoupátka a pod., buďtež postavena na straně, odkud větry přicházejí.
(3) Vtažné větry buďtež regulovány podle potřeby jednotlivých předků.
(4) Větry vtažné buďtež od výtažných větrů spolehlivě a úplně odděleny na podkladě výsledků stálého pozorování a měření větrů.
§ 24.
(1) Větrní dveře zavírejtež se samočinně a tam kde mají zavírati těsně, buďtež aspoň dvojité a postaveny tak daleko od sebe, aby aspoň jedny byly vždy zavřeny. Dveře, jichž se neužívá, buďte vyvěšeny.
(2) Větrní dveře lze nahraditi větrními plachtami jen tam, kde pro horský tlak nelze postaviti větrních dveří. Tu buďtež zavěšeny aspoň dvě větrní plachty od sebe tak daleko, aby při těžení vždy jedna plachta zavírala.
(3) Ustanovení předchozího odstavce nevztahuje se na případy nouze.
§ 25.
(1) Spojovací třídy mezi samostatnými větrnými oddíly buďtež spolehlivě proti výbuchu uzavřeny hrázemi, zdmi, neb třeba-li tato spojení udržovati ve schůdném stavu, aspoň dvěma isolačními dveřmi.
(2) Všechny isolační objekty musí bezpečně odolati tlaku 10 atm. (10 kg/cm2). Dveře buďtež zhotoveny ze zdravých fošen a oboustranně přeplátovány, aby po případném výbuchu nemohl tlak plynů působiti v mezerách mezi plechy nepříznivě na pevnost dveří. Takto upraveně isolační dveře musí početně vyhovovati níže uvedenému vzorci I.
(3) Pro dveře celoželezné konstrukce skříňové (sestávající ze 2 plechů vzájemně hustě vyztužených šrouby a po obvodu tak spojených, aby vniknutí explosivních plynů mezi plechy bylo znemožněno) jest k výpočtu použiti vzorce II.
Vzorec I.
p=53μ·a2+b2a2·b2·k2·h2+k1·H3-h3H
při čemž značí:
p ═ tlak 10 atm. (10 kg/cm2),
μ ═ koeficient závislý na opracování opěrné plochy, těsnosti dosednutí, schopnosti pružné deformace, teplotě, vlhkosti a j. Podle C. Bacha pohybuje se v mezích od 1/3 do ⅜.
a ═ světlá výška dveřního otvoru v cm,
b ═ světlá šířka dveřního otvoru v cm,
k1 ═ dovolené namáhání v ohybu pro železo ═ 1000 kg/cm2
k2 ═ dovolené namáhání v ohybu pro dřevo ═ 140 kg/cm2,
H ═ úhrnná tloušťka isolačních dveří v cm,
h ═ tloušťka dřevěné výplně v cm,
H-h2 ═ tloušťka jednoho plechu v cm.
Vzorec II.
p=53×k1μ×a2+b2a2×b2×H3-h3H,
při čemž značí:
p ═ tlak 10 atm. (10 kg/cm2),
μ ═ koeficient ═ 1/3 až ⅜ (viz vysvětlivku ke vzorci I),
a ═ světlá výška dveřního otvoru v cm,
b ═ světlá šířka dveřního otvoru v cm,
k1 ═ dovolené namáhání v ohybu pro železo = 1000 kg/cm2
H ═ celková tloušťka dveřní konstrukce v cm,
h ═ světlá vzdálenost mezi plechy v cm,
H-h2 ═ tloušťka jednoho plechu v cm.
(4) Isolační dveře téže dvojice musí býti protisměrně uzavíratelné.
(5) Dosedací plochy dveří na zárubně buďtež takových rozměrů, aby bezpečně přenesly tlak na isolační dveře působící a podobně zárubně musí po celém obvodu doléhati na pevnou horninu — případně na rámové zdivo tak, aby spolehlivě přenášely dveřní tlak při největším předpokládaném zatížení. Obecně platí zásada, že veřeje, jejich upevnění a rámové zdivo musí býti pevnějším než isolační dveře. Vzhledem k tomu, že tyto dveře musí vyhovovati trvale tlaku 10 atm. jest nutno i zkoumati, zda odolnost veřejí během času neutrpěla. Zvláštní pozornost jest věnovati správnému utěsnění trhlin a mezer.
(6) Isolační dveře buďtež přezkoušeny každého půl roku, při čemž muší býti posouzena neporušenost dřeva, stav vnější i vnitřní strany plechů a těsné přiléhání šroubových podložek k plechům.
(7) Klesne-li seslabením plechů rzí neb porušením dřeviny pevnost isolačních dveří pod předepsanou bezpečnost proti tlaku 10 atm., jest tyto dveře neprodleně nahraditi novými.
(8) Nedovoluje-li konstrukce isolačních dveří (na př. svářené plechy) prohlídku vnitřní, nesmí býti takových dveří používáno déle jednoho roku.
(9) Stejnou isolaci jest provésti též ve spojovacích třídách mezi větrovody hlavního výdušného proudu neb samostatného dílčího výdušného proudu a větrovody příslušného úvodního proudu, aby krátkým spojem nebylo přerušeno větrání celého dolu neb jednotlivých provozních oddílů.
(10) Zvláště jest pečovati, aby byly spolehlivě proti výbuchu uzavřeny spojky, neužívané pro větrání, mezi úvodní a výdušnou jámou, resp. jejich nárazišti.
(11) Isolačními dveřmi ve spojovacích chodbách mezi jednotlivými samostatnými větrnými oddíly nesmí býti vedena ani těžba ani pravidelná doprava.
§ 26.
(1) Díla neprovozovaná buďtež uzavřena zřetelně poznatelným způsobem. Nepovolaným se zakazuje vstupovati do nich.
(2) Stařiny zanechaných polí a opuštěná díla buďtež uzavřeny, aby nemohly vystupovati třaskavé větry do používaných prostor.
(3) Blíží-li se chodby nebo jiná díla k uzavřeným starým dílům, budiž předvrtáváno. Stejně se musí postupovati v blízkosti slojových poruch, kde lze očekávati náhlý výron plynů.
(4) Zakazuje se přiváděti větry k předkům stařinami, jakož i odváděti je od předků výhradně stařinou (bez výdušné větrní třídy).
§ 27.
Směrné chodby, jichž se nepoužívá a kde důlní plyn nevystupuje ve znatelném množství, možno vyloučiti z větrního proudu. Odvržené dovrchní chodby nebo kterých se nepoužívá, buďtež při spodním otvoru těsně uzavřeny.
§ 28.
(1) Bez vědomí závodní správy nesmí se na větrání nic měniti, leda v případech nebezpečí z prodlení.
(2) Poškození větrání musí každý, kdo je zpozoruje, ihned oznámiti nejbližšímu dozorci, který neprodleně zařídí nápravu.
(3) Dělníci nesmí odstraňovati o své újmě přípravy pro uzavření neobsazených děl a výstražná označení ohrožených prostorů.
§ 29.
(1) Každý pravidelně větraný předek, nebylo-li v něm pracováno déle než směnu, budiž bezprostředně nejdéle však během hodiny před příchodem pracovního družstva prozkoumán na třaskavé větry větérkou od spolehlivých zvlášť k tomu ustanovených osob nebo důlních dozorců. Předky v dovrchních chodbách buďtež již takto profárány a prozkoumány, byla-li v nich práce přerušena déle než tři hodiny.
(2) Důlní dozorci jsou povinni také během směny prozkoumati pracovní místa podléhající jejich dozoru na obsah důlního plynu ve větrech.
(3) Konečně budiž také předákům nebo určitým dělníkům v každém družstvu uloženo, aby zkoumali pracovní předek na třaskavé větry před započetím práce a během směny, zvláště po delších přestávkách.
(4) Výsledky zkoumání podle odst. 1 a 2 buďtež zaznamenávány běžně do zvláštní knihy nebo dolového deníku; záznamy obsahujtež jméno prohlížejícího, den a hodinu prohlídky a označení oněch míst, na nichž byl zjištěn větérkou důlní plyn.
§ 30.
(1) Ukáže-li se při předběžném nebo jinakém zkoumání na některém předku 2½% nebo více třaskavých větrů, musí dělníci tam zaměstnaní ohrožené místo opustiti a odebrati se do nejbližší bezpečné hlavní chodby.
(2) O této události buďtež uvědomění sousední dělníci, dále budiž vyhledán ihned dozorce a budiž mu věc hlášena. Dozorce se musí postarati, aby bylo ohrožené místo uzavřeno laťovým křížem a zaříditi, čeho je třeba, aby se zajistilo přivádění větrů předkům ohroženým třaskavými větry. Taková opatření buďtež ihned oznámena závodnímu, který je přezkoumá a pak schválí nebo pozmění.
(3) Dělníkům není dovoleno vstupovati do předků označených laťovými kříži.
§ 31.
Nastanou-li ve větrání celého dolu nebo jednotlivých jeho částí nebo předků větší poruchy, buďtež dělníci včas odvedeni z ohrožených děl. Tyto předky možno opět obsaditi teprve, bylo-li zjištěno jejich prozkoumáním, že jsou bezpečny.
§ 32.
(1) Na každém dole buďtež zhotoveny zvláštní větrní mapy, z nichž lze seznati celkově větrní proud a jeho rozdělení až k vyústění na povrch. V těchto mapách buďtež vyznačeny stanice k měření větrů, jakož i zařízení pro rozvádění větrního proudu.
(2) Na zařízení, sloužící k zásobování dolu větry, jakož i na rozdělení větrů v dole, nechť dozírá službu konající provozní úředník a důlní dozorci.
(3) Důlním dozorcům buďtež dodány k stálému užívání snímky důlní mapy oddílů jim přikázaných. Do těchto snímků dozorci nechť včas zakreslí nebo dají zakresliti změny ve vedení větrů, způsobené provozem v jednotlivých dobývacích odděleních, na př. provedením větrních prorážek.
§ 33.
(1) V hlavních větrních chodbách a ve všech větrních odděleních buďtež zařízeny vhodné stanice pro měření větrů. Množství větrů budiž na těchto místech měřeno aspoň jednou za měsíc.
(2) Není-li tu samočinně zapisující tlakoměr, musí se na povrchu dolu na určitém místě a v určitou dobu denně odečísti tlak vzduchu.
(3) O těchto měřeních buď veden záznam, ve kterém budiž vyznačeno, kolik připadá z měřeného množství větrů na muže a minutu.
§ 34.
(1) Aspoň jednou čtvrtletně buďtež vzaty z celého výdušného proudu a z výdušných dílčích proudů vzorky větrů. Každý vzorek budiž vzat co možná stejnoměrně z celého výtažného průřezu. Vzorky buďtež prozkoumány na obsah CO2, O, CH4 a CO, při čemž se má stanovení díti s přesností 0˙01 objemového procenta. Rozbory musí býti provedeny způsobilými orgány.
(2) Báňské úřady mohou kdykoli a kdekoli v dole vzíti vzorek větrů a dáti jej prozkoumati na náklad báňského podniku.
(3) O rozdělení větrů, měření tlaku vzduchu a rozborech buďtež vedeny přesné záznamy a připraveny spolu s diagramy pro revírní báňský úřad k nahlédnutí. Tyto záznamy buďtež vedeny podle vzorce A a obsahujtež údaje v něm označené.
Vzorec A.

§ 35.
Závodní každého dolu je povinen předložiti do 30 dnů po konci čtvrtletí revírnímu báňskému úřadu opis záznamu o rozborech hlavních a dílčích větrních proudů, provedených v tomto čtvrtletí i s údaji předepsanými v § 34. Na zvláštní rozkaz jest zaslati revírnímu báňskému úřadu opis jednotlivých rozborů i s ostatními údaji hned po provedení rozboru.
III. Osvětlování dolů s třaskavými větry.
A. Druh svítidel.
§ 36.
(1) Ve vtažných jamách, ústících na povrch, v nárazištích a ve strojovnách poblíže nich, jsou-li vyzděny nebo jinak zajištěny proti požáru, je dovoleno užívati otevřeného světla.
(2) V ostatních prostorách dolů s třaskavými větry smí se používati jen bezpečnostního světla.
B. Bezpečnostní lampy a požadavky, jimž musí vyhovovati.
§ 37.
(1) Jako bezpečnostních lamp je dovoleno používati:
a) benzinové lampy Wolfova systému se dvěma drátěnými koši, magnetickým uzávěrem, vnitřním třecím zapalováním se zápalkovým páskem s fosforovými zápalkami v konstrukci udané výrobcem lampy,
b) přenosné elektrické lampy akumulátorové,
c) elektrického osvětlovacího zařízení vyhovujícího předpisům ESČ, platným pro místa v dole nebezpečná výbuchem důlních plynů za přítomnosti hořlavého prachu,
d) Pielerovy lampy v konstrukci udané výrobcem.
(2) Zásadně se má používati elektrických lamp bezpečnostních. Benzinové větérky smějí se vydávati jen osobám, které závodní zvláště určí. Pielerovy lampy smí používati jen zkušený dozorčí orgán, a to pouze ke zkoumání větrů.
§ 38.
Všechny systémy lamp používané na dole musí míti stále stejnou konstrukci se stejnými rozměry skleněného cylindru a drátěných košíků.
§ 39.
(1) Benzinové bezpečnostní lampy (větérky) musí míti zvláště tyto vlastnosti:
a) Skleněný cylindr musí býti z dobře žíhaného skla, koncové plochy musí býti zabroušeny kolmo k ose cylindru.
b) Lampy musí míti tyto rozměry: výška skleněného cylindru 60 mm, vnitřní světlost 50 mm, síla skla 5 mm, výška vnějšího drátěného košíku 104 mm, průměr dole 53 mm, průměr nahoře 46 mm, výška vnitřního drátěného košíku 98 mm, průměr dole 38 mm, průměr nahoře 32 mm, síla drátu obou košíků 0.35 mm, počet ok nejméně 144 na 1 cm2; průměr na spodku drátěného košíku má se shodovati se světlým průměrem skleněného cylindru.
c) Pielerova lampa musí býti opatřena plným knotem, plechovým pláštěm snímatelným nebo opatřeným štěrbinami pro přívod vzduchu, zhášecím zařízením a magnetickým uzávěrem stejně jako benzinová bezpečnostní lampa. Drátěný košík musí býti ze železného drátu o průměru aspoň 0.35 mm, nejméně se 144 oky na 1 cm2 a ne vyšší než 200 mm. Nádobka lampy musí býti úplně naplněna vhodným nassávadlem k nassátí alkoholu.
d) Obruby drátěných košíků musí býti na spodku drátěného košíku spojeny a zploštěny; obruby nesmí také vyčnívati. Totéž platí také pro lampy s dvojitými drátěnými košíky.
e) Mezi košíkem a skleněným cylindrem, rovněž mezi skleněným cylindrem a nádobkou lampy musí býti těsný uzávěr.
f) Proti mechanickému poškození košíků a profouknutí plamene v silném větrním proudu musí býti drátěné košíky chráněny plechovým pláštěm.
g) Průměrná doba normální svítivosti lampy musí býti nejméně o dvě hodiny delší než doba směny.
(2) Které soustavy benzinových bezpečnostních lamp vyhovují těmto podmínkám, stanoví báňské hejtmanství.
§ 40.
(1) Přenosné elektrické lampy musí vyhovovati těmto požadavkům:
a) Kryty uzavírající zdroj proudu musí býti silné, co možná těsné a nepropustné pro používané tekutiny.
b) Žárovka musí býti kryta silným ochranným sklem, vzduchotěsně přiléhajícím, dobře upevněným a toto musí býti nadto zajištěno proti rozbití ochrannou kovovou mříží, kovovým ochranným křížem nebo druhým silným ochranným sklem. Ochranné sklo není nutné, používá-li se žárovek bezpečných proti třaskavým plynům i v případě rozbití, anebo je-li lampa zařízena na samočinné vypnutí proudu při poškození žárovky.
c) Používati se smí jen žárovek připuštěného druhu, pro stanovenou intensitu a napětí proudu.
d) Uzávěry ochranného skla a krytu musí býti přiměřeně zajištěny, aby je nepovolaní nemohli v jámě otvírati.
e) Lampy musí býti tak konstruovány, aby nemohlo nastati krátké spojení.
f) Svorkové a spínací dotyky musí býti tak zařízeny, aby bylo vyloučeno jiskření při zapínání a vypínání nebo aby mohlo nastati jen ve vzduchotěsném uzávěru.
g) Průměrná doba normální svítivosti lampy musí býti nejméně o dvě hodiny delší než doba směny.
(2) Báňské hejtmanství stanoví:
a) které druhy přenosných elektrických lamp vyhovují požadavkům podle odst. 1, písm. a) až g),
b) které druhy žárovek možno považovati při rozbití za bezpečné proti třaskavým větrům,
c) které druhy jinakého elektrického osvětlovacího zařízení [§ 37, odst. 1, písm. c)] možno považovati za bezpečné proti třaskavým větrům.
C. Používání bezpečnostních lamp.
§ 41.
(1) Závodní má se postarati, aby bezpečnostní lampy byly dodány a udržovány ve stavu upotřebitelném.
(2) U každého samostatného dolu s třaskavými větry budiž pohotově aspoň o 10% více bezpečnostních lamp elektr. než čítá osádka pod zemí. Benzinových větérek musí pak býti o 10% více než činí počet osob, kterým se smějí podle § 37 vydati.
(3) Není dovoleno používati lamp, které nebyly dodány závodem.
§ 42.
(1) Každá bezpečnostní lampa musí býti přesně prohlédnuta odborným zřízencem, a to nová nebo opravená lampa před svým prvním použitím a lampa používaná aspoň jednou za rok.
(2) O výsledcích těchto prohlídek buďtež vedeny zvláštní záznamy.
(3) Dozorem, čištěním vydáváním a odebíráním, jakož i kontrolou bezpečnostních lamp, kdy byly odevzdávány, buďtež pověřeny určité spolehlivé osoby, které jsou zodpovědny, že lampy vyhovují předpisům, zvláště za to, že nebude vydána žádná lampa s prasklým skleněným cylindrem nebo s poškozeným nebo nedostatečně vyčištěným drátěným košíkem nebo s vadným uzávěrem. V posléze uvedeném směru budiž každá benzinová lampa, než se vydá, zkoušena po rozsvícení fouknutím na všech těsnících místech.
§ 43.
(1) Každá bezpečnostní lampa má býti číslována a dělníku vydávána pokud možno na stejné, na jeho jméno předepsané číslo. Závodní jest povinen zaříditi, aby bylo lze kdykoliv zjistiti, komu byla vydána určitá lampa.
(2) Při přejímání lampy má se dělník přesvědčiti, zda je v dobrém stavu, protože jinak má býti vrácena a nahrazena jinou bezvadnou lampou. U benzinových větérek má dělník přezkoušeti zejména uzávěr a řídítko knotu.
(3) Po výjezdu musí býti lampy opět vráceny do lampoven a čistič lamp se má přesvědčit, zda jest lampa v bezvadném stavu (není-li poškozena, zda uzávěr nebyl násilně otevírán a pod.). Násilné otevření nebo jen pokus o ně musí se oznámiti závodnímu nebo jeho zástupci.
§ 44.
Každý nový důlní dělník, neobeznámený ještě s používáním lampy, musí býti důkladně poučen osobou k tomu způsobilou o podstatě lampy, o případně se vyskytujících vadách, jakož i o zjevech, které se na plameni pozorují při výskytu důlního plynu. Takoví dělníci smí jeti do dolu jen v doprovodu zkušených horníků.
§ 45.
(1) Otvírání bezpečnostních lamp je dělníkům co nejpřísněji zakázáno.
(2) Zhaslé bezpečnostní lampy, nejsou-li opatřeny zapalovačem nebo jestliže tento nefunguje, musí býti doneseny do lampovny a tam rozsvíceny.
§ 46.
(1) Každé zpozorované poškození, špatné seřízení, případnou vadu na uzávěru bezpečnostní lampy má dělník ihned hlásiti službu konajícímu dozorci.
(2) Na vhodných místech dolu budiž v zásobě dostatečný počet záložních lamp, jichž vydávání budiž kontrolováno podle ustanovení § 43.
§ 47.
(1) Bezpečnostní lampa se má držeti při chůzi v jámě a během práce co možná nízko a svisle, nemá se jí mávati, nemá se stavěti před vyústění luten a má se co možná chrániti před ostrým tahem větrů, jakož i před silnými otřesy a před poškozením.
(2) Pielerova lampa se smí nositi jen tehdy, byla-li opatřena ochranným pláštěm, který se dá zvednouti před zkoumáním větrů.
(3) Zapalovače lampy se smí v jámě použíti jen v čerstvém větrním proudu táhnoucím k pracovnímu místu. Lampa se má při tom držeti co možná blízko spodku chodby. Je zakázáno užívati zapalovače ve všech dovrchně větraných chodbách.
§ 48.
(1) Zkoumání větrů na důlní plyn má se díti nejprve s obyčejnou bezpečnostní lampou, a to z počátku s plným plamenem, a nebylo-li zpozorováno žádné prodloužení, plamene, se staženým plamenem. Při tom je předem držeti větérku pokud možno nízko a jen pozvolna ji zvedati ku stropu. Plní-li se vnitřek košíku plamenem, jest větérku opatrně spustiti.
(2) Teprve když ani při zkoumání se staženým plamenem nebyly zjištěny důlní plyny, může se zkoušeti lampou Pielerovou. Této lampy nesmí se však použíti ke zkoumání větrů ve větrním proudu prostoupeném důlním plynem, je-li rychlost větší než 4 m.
(3) Zamaže-li se nebo poškodí-li se větérka, buď zhasnuta stažením knotu a vyměněna. Přijde-li se s větérkou do vysokoprocentní směsi plynů, že plyny ve vnitřku lampy hoří nebo vybuchnou a drátěný košík se rozžhaví, budiž lampa co nejklidněji odstraněna z nebezpečného místa; není-li to však možno, budiž zhasnuta stažením knotu nebo uzavřením přístupu vzduchu. Nikdo však nesmí nikdy zkoušeti zhasnouti lampu foukáním do ní.
§ 49.
Používá-li se k důlnímu osvětlování přenosných elektrických lamp, musí býti potřebné zkoumání větrů na hořlavé a nedýchatelné plyny prováděno větérkou, která byla povolena.
D. Lampovny.
§ 50.
(1) Na dolech, kde se stále používá více než 30 benzinových bezpečnostních lamp ve směně, musí se lampy uschovávati a čistiti ve zvláštních lampovnách od šachetních budov oddělených nebo ohnivzdorně isolovaných.
(2) Lampovny musí býti ohnivzdorně odděleny od skladiště benzinu. Odebírání benzinu ze skladišť a jeho doprava do lampoven smí se díti jen za denního světla nebo s použitím elektrických bezpečnostních lamp. Zásoba benzinu v lampovně budiž omezena na míru nezbytně nutnou. Benzin se smí uschovávati jen v takových plnicích nádobách, které musí býti tak zařízeny, aby se při plnění lamp benzin nepřelil. Pod plnicími přístroji buďtež umístěny odkapové misky.
(3) Lampovny musí býti dostatečně větrány. Jejich vytápěcí zařízení musí býti uspořádáno tak, aby nemohlo dáti podnět k zapálení benzinových par, zejména v nich nebuďtež zevnitř vytápěná nebo železná kamna. Dveře se musí otevírati na venek, okna nebuďtež zamřížována. Musí býti postaráno o dostatečné nouzové východy.
(4) V lampovnách není dovoleno kouřiti. Smí se v nich používati jen svítidel, kterými nemůže nastati zapálení benzinových par. Bezpečnostní lampy buďtež rozsvěcovány jen v uzavřeném stavu, nejsou-li pro jejich zažehování vybudovány zvláštní místnosti oddělené od oněch, v nichž se lampy plní a čistí.
(5) Čisticí hmoty buďtež uschovávány v kovových uzavíratelných skříních nebo nádobách, spotřebované hmoty buďtež denně odklizovány.
(6) K hašení případně vypuklého požáru buďtež připraveny nádoby s pískem nebo popelem.
(7) Dolům, které mají ve stálém používání méně než 30 benzinových lamp ve směně, stačí jako lampovna každá ohnivzdorná místnost, jež se dá přiměřeně větrati a uzamknouti.
(8) Pro elektrická zařízení v místnosti pro plnění lamp platí zařizovací předpisy ESČ pro místa na povrchu s hořlavými látkami nebezpečnými výbuchem.
IV. Uhelný prach.
§ 51.
(1) Důlní díla, kterými byly otevřeny sloje s nebezpečným uhelným prachem nebo v nichž se takové sloje rubají, musí býti proti výbuchům uhelného prachu zvláště zapezpečeny.
(2) Za nebezpečný se považuje prach z uhlí, který má v čerstvém stavu více než 14 váhových procent prchavých součástek, počítáno na čistou hořlavinu.
(3) Zabezpečení se provádí uzávěrami s kamenným prachem.
§ 52.
(1) Hlavními uzávěrami se chrání:
a) každé samostatné větrní oddělení ve všech úvodních a výdušných větrních cestách,
b) chodby spojující jámy s větrními odděleními.
(2) Vedlejšími uzávěrami se chrání:
a) porubní pole uvnitř samostatného větrního oddělení a
b) vyřizovací práce a rozdělávky.
(3) Uzávěr není třeba, není-li v dotčených důlních dílech pro vlhkost žádného rozvířitelného uhelného prachu.
(4) Vyřizovací a rozdělávací chodby kratší než 40 m nemusí se chrániti, jsou-li udržovány v dobře vlhkém stavu.
§ 53.
Přehrady (stoly) uzávěr buďtež umístěny ve volném průřezu chodeb v hořejší třetině výšky chodeb, avšak tak hluboko pod stropem, aby mezi nahromaděným kamenným prachem a spodní hranou výstroje stropu zůstala mezera aspoň 10 cm široká.
§ 54.
Na 1 m2 průměrného průřezu uzavřené chodby musí připadnouti u hlavních uzávěr 300 kg kamenného prachu a na vedlejších uzávěrách 100 kg kamenného prachu.
§ 55.
Revírnímu báňskému úřadu předloží závodní dolu každoročně nákres, ze kterého jsou zřejmy:
a) větrání (větrní proudy, větrní dveře, větrní měřicí stanice, zvláštní větrání),
b) jámové a revírní uzávěrky,
c) zamýšlené vyřizovací a rozdělávací práce,
d) zamýšlený postup rubání,
e) poloha prachových uzávěr,
f) skladiště potřeb k hašení požárů,
g) poloha vodovodu a hydrantů.
§ 56.
Kamenný prach musí míti tyto vlastnosti:
a) musí propadnouti úplně drátěným sítem o 144 okách na 1 cm2 při tloušťce drátu 0.33 mm (účinný prach),
b) musí propadnouti nejméně 50 váhových procent tohoto prachu sítem o 6400 okách na 1 cm2 (nejjemnější prach),
c) musí zůstati v dole rozvířitelným,
d) smí obsahovati nejvýše 15 váhových procent hořlavých látek,
e) jeho nezávadnost pro zdraví musí býti uznána báňským hejtmanstvím na základě odborného lékařského posudku.
§ 57.
(1) Kamenný prach uložený na přehradách musí býti tak často, jak jest toho třeba, zkoušen na rozviřitelnost fouknutím ústy. Kamenný prach, který již není rozviřitelný, musí býti vyměněn za čerstvý. Spadlé horniny a usazený uhelný prach se musí s přehrad odstraňovati.
(2) Revírní báňský úřad může kdykoliv a kdekoliv vzíti vzorky kamenného prachu a dáti je přezkoušeti na útraty podniku.
§ 58.
Do zvláštního deníku budiž zapisováno:
1. kdy a kde byly zřízeny uzávěry,
2. kdy byly uzávěry naplněny kamenným prachem nebo kdy byl kamenný prach vyměněn.
§ 59.
(1) Je-li uhlí náchylné k silnému tvoření prachu, buďte vozíky naložené uhlím vydatně zkropeny, a to nejpozději při vjezdu do hlavních těžních chodeb.
(2) Značnější nahromadění uhelného prachu a drobného uhlí v důlních dílech používaných ku pravidelnému těžení a ku pravidelné chůzi (na př. uhelný prach napadaný při pásovém a žlabovém těžení, drobné uhlí z převržených vozíků atd.) budiž odstraňováno. Nahromadění uhelného prachu v jámách budiž pravidelně zneškodňováno nebo odstraňováno; totéž platí pro těžní poval a náraziště.
§ 60.
Na každém dole budiž jedna osoba pověřena dozorem nad uzávěrami jakož i nad opatřeními proti tvoření a vznícení uhelného prachu. Tato osoba budiž přímo podřízena závodnímu dolu a její práva a povinnosti buďtež upraveny služebními pokyny.
§ 61.
Zabezpečení dolu proti výbuchům uhelného prachu lze s povolením revírního báňského úřadu prováděti i uzávěrami vodními. V takovém případě vztahují se na kamenouhelné doly příslušná ustanovení nařízení báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze ze dne 7. prosince 1946, o opatřeních proti nebezpečí výbuchu uhelného prachu na hnědouhelných dolech v obvodu revírních báňských úřadů v Teplicích-Šanově, Mostě, Chomutově a Karlových Varech (Ú. l. I č. 221/1946, běž. č. 2151).
§ 62.
Pokud jde o prováděni ochrany proti výbuchům uhelného prachu, budiž použito na kamenouhelné doly vyhlášky báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze ze dne 26. března 1947 (Ú. l. I č. 46/1947, běž. č. 319).
V. Zvláštní ustanovení.
Důlní dozor, instrukce, oznamování výbuchů.
§ 63.
V dolech s třaskavými větry nemá býti zpravidla přiděleno jednomu dozorci více než 40 dělníků. Pracují-li však jednotliví dozorci ve své směně zároveň jako palní, smí se jim přiděliti nejvýše 30 dělníků. U závodů zvláště nebezpečných může revírní báňský úřad ještě snížiti počet dělníků, přidělených jednomu dozorci.
§ 64.
(1) Dozorci mají bdíti nad tím, aby byla přesně zachovávána všechna bezpečnostní opatření nařízená báňským úřadem a závodním. Za tím účelem jsou dozorci povinni kontrolovati činnost svých podřízených každodenními prohlídkami jámy, občas pak i prohlídkami v noci.
(2) Dozorci jsou povinni v odděleních jim přikázaných prohlédnouti všechny předky aspoň jednou za směnu, odlehlé předky však aspoň dvakráte za směnu.
§ 65.
Pozorování, která učinili dozorci, zejména všechny nepořádky a známky nebezpečí, jakož i opatření proto učiněná, buďtež ihned po prohlídce hlášeny závodnímu a zapsány do dolového deníku. Dolový deník musí býti založen na každém dole a musí býti z něho také patrno, která důlní díla považuje závodní za podezřelá třaskavými větry.
§ 66.
(1) Závodní a dozorci jsou povinni vhodným způsobem poučiti dělníky i podřízené o podstatě třaskavých větrů, o nebezpečí uhelného prachu, o dosahu a následcích zanedbání předpisů vydaných na ochranu před nebezpečím třaskavých větrů.
(2) Nejméně jednou za rok musí závodní dolu nebo jiný orgán báňského podniku poučiti dozorce a palní důkladně o jejích povinnostech.
§ 67.
Pro každý důl s třaskavými větry musí závodní vypracovati, přihlížeje k ustanovením tohoto nařízení, jakož i k dalším předpisům báňskými úřady vydaným a k zvláštním poměrům každého závodu, tyto instrukce:
a) Instrukce pro dozorčí orgány o prohlížení jednotlivých důlních oddělení se zřením k výskytu třaskavých větrů, o kontrole větrání, o zacházení s bezpečnostními lampami, o trhací práci a pod. a vůbec o všech zařízeních a opatřeních, která mají vztah k bezpečnosti provozu u dolu s třaskavými větry.
b) Instrukcí pro dělníky, jak se mají chovati při chůzi v jámě a při práci, dále zpozorují-li nepravidelnosti ve větrání a jiné zvláštní zjevy, jak si mají počínati při trhací práci a jak mají zacházeti s bezpečnostními lampami. V této instrukci musí být dělníkům zvláště zakázáno zapalovati v jámě nahromaděný důlní plyn (třaskavé větry), bráti s sebou do jámy zapalovače, kuřácké potřeby nebo nástroje na otvírání bezpečnostních lamp.
c) Instrukce pro cidiče lamp (§ 42, odst. 3).
d) Všeobecnou instrukci o chování dozorců a dělníků po nastalých explosích, o záchranných pracích, o místech určených k záchraně a pod.
§ 68.
(1) Instrukce uvedené v předchozím paragrafu musí býti potvrzeny revírním báňským úřadem, který má působiti k tomu, aby byly u všech jednotlivých dolů, pokud to dovoluje zvláštnost závodů, co možná jednotně vypracovány.
(2) Instrukce pro dělníky buďtež vydány na potvrzení každému horníku na závodě zaměstnanému a vyvěšeny ve sborovnách dolů.
§ 69.
Závodní je povinen každý výbuch třaskavých větrů, i když nezpůsobil žádný úraz, oznámiti ihned revírnímu báňskému úřadu a uvésti domnělou příčinu případu a jej blíže vysvětliti.
VI. Závěrečná ustanovení.
§ 70.
(1) Pro trhací práce v kamenouhelných dolech platí příslušná ustanoveni nařízeni báňského hejtmanství pro zemi Českou v Praze ze dne 4. února 1947, Ú. I č. 19/1947, běž. č. 136, o trhacích pracích v hornických závodech.
(2) Místo skrápění uhelného prachu před trhací prací (§ 22 nařízení uvedeného v předchozím odstavci) může revírní báňský úřad povoliti v jednotlivých případech poprašování kamenným prachem, při čemž podrobněji stanoví, jak se má tato ochrana prováděti.
§ 71.
(1) Toto nařízení vztahuje se v celém rozsahu svém na kamenouhelné doly prohlášené za doly s třaskavými větry.
(2) Pro kamenouhelné doly, které sice nebyly zařaděny mezi doly s třaskavými větry, u nichž však je pro skromný nebo jen příležitostný výskyt důlního plynu potřeba zvláštní opatrnosti, buď užito předpisů §§ 3, 8, 12, 13, 14, 18, 19, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 36 jakož i oněch ustanovení tohoto nařízení, jichž zachovávání revírní báňský úřad uzná nutným.
(3) Ustanovení tohoto nařízení o opatřeních proti uhelnému prachu (§§ 51—62) platí pro kamenouhelné doly s nebezpečným vývinem uhelného prachu, bez ohledu zda byly prohlášeny za doly s třaskavými větry čili nic.
§ 72.
Výjimky z tohoto nařízení povoluje, pokud není v tomto nařízení jinak stanoveno, revírní báňský úřad.
§ 73.
Přestupky proti ustanovením tohoto nařízení se trestají podle ustanovení obecného zákona horního (§§ 240, 250) a podle ustanovení obecného zákona trestního (§ 172 ob. zák. hor.).
§ 74.
Nařízení báňského hejtmanství v Praze ze dne 15. března 1910, č. 2947, týkající se zabezpečení kamenouhelných dolů proti výbuchům třaskavých plynů a uhelného prachu, se svými změnami a doplňky se zrušuje.
§ 75.
Toto nařízení nabývá účinnosti 30 dnů po vyhlášení.

Báňský hejtman:
Ing. JUDr. Volejník v. r.