707/1950 Ú. l. I
Vyhláška báňského hejtmanství v Praze o zabezpečení hnědouhelných dolů proti ohňům a výbuchům.

707.
VYHLÁŠKA
báňského hejtmanství v Praze
ze dne 2. prosince 1950
o zabezpečení hnědouhelných dolů proti ohňům a výbuchům.
Báňské hejtmanství v Praze vydává podle § 3 odst. 2 a 4 zákona č. 57/1928 Sb., o zařízení a působnosti báňských úřadů, tyto předpisy o zabezpečení hnědouhelných dolů proti ohňům a výbuchům.

I. Ustanovení všeobecná.
A. Rozsah platnosti.
§ 1.
(1) Tato vyhláška platí v plném znění pro všechny hnědouhelné doly v Čechách nebo jejich části, které zařadí revírní báňský úřad do II. nebo III. třídy nebezpečí (§§ 2 a 3).
(2) Pro ostatní hnědouhelné hlubinné doly nebo jejich části, které jsou zařazeny do I. třídy nebezpečí, platí tato vyhláška s výjimkou ustanovení § 117 a ustanovení daných výslovně jen pro II. nebo III. třídu nebezpečí, pokud revírní báňský úřad neuzná za nutné, aby některé z uvedených ustanovení bylo zachováváno také v určitém dole I. třídy nebezpečí.
(3) Pro hnědouhelné lomy, pokud mají, též hlubinná díla, platí obdobně ustanovení odstavce 2.
(4) Pro hnědouhelné lomy, na které se nevztahuje odstavec 3, jakož i pro samostatné povrchové pomocné závody hnědouhelných dolů a lomů, pokud jsou podrobeny dozoru báňských úřadů, platí přiměřeně ustanovení §§ 49, 54 až 59, 64 až 69, 77, 78, 112, 113, 115, 160 [odst. 1, č. 1, písm. b)], 164, 165 [s výjimkou odst. 1 písm. a) a c)], 166, 167 [s výjimkou písm. c) a e)] a 172 až 175 této vyhlášky.
(5) Závodní je povinen trvalou a dobře čitelnou vývěskou v místnosti pro dozorce a v zápisně uvědomiti zaměstnance o tom, jak je závod nebo jeho část podle této vyhlášky zařazen a která její ustanovení se naň vztahují. Vzor vývěsky je na příloze 1.
B. Zařazení hlubinných dolů do tříd nebezpečí.
§ 2.
(1) Revírní báňský úřad zařadí podle stupně nebezpečí každý hlubinný důl do jedné ze tří tříd nebezpečí, označených římskými číslicemi.
(2) Při stanovení třídy nebezpečí přihlíží revírní báňský úřad k těmto okolnostem:
a) v jakém množství a jakým způsobem (zda stejnoměrně nebo nepravidelně a náhle) se v dole vyvinuje methan;
b) do jaké míry je uhlí náchylné k samovznícení a do jaké míry je nebezpečné ohni (počet a rychlost průběhu ohňů a vlastnosti požárních plynů);
c) v jakém množství se v dole tvoří uhelný prach a jak je nebezpečný (rozviřitelnost, vznětlivost a způsobilost přenášeti výbuch).
§ 3.
Zařazení jednotlivých částí téhož dolu do různých tříd nebezpečí je přípustné výjimečně jen tehdy, tvoří-li tyto části s hlediska větrání, těžby a pravidelné chůze mužstva samostatné provozní celky.
C. Úvodní díla.
§ 4.
(1) Každý hnědouhelný hlubinný důl musí míti nejméně dvě schůdná úvodní díla, oddělená celinou, zajištěnou proti každému nebezpečí. Používá-li se těchto úvodních děl jako vtažných a výdušných větrních cest, musí býti od sebe tak vzdálena nebo tak zajištěna, aby podle zkušeností nemohly větry mezi nimi pronikati horninou.
(2) Revírní báňský úřad můře výjimečně povoliti přechodné provozování dolu s jedním schůdným úvodním dílem, mají-li všechny provozní oddíly dobře schůdné spojení se sousedním dolem.
(3) Revírní báňský úřad může dále výjimečně povoliti přechodné provozování dolu s jedním schůdným úvodním dílem, je-li toto úvodní dílo rozděleno větrní přehradou na dvě dokonale oddělené větrní zátyně a je-li vtažná zátyň opatřena jízdním zařízením, vyhovujícím předpisům o jízdě na laně.
§ 5.
(1) Každé vtažné úvodní dílo a všechny jeho spoje s povrchem musí míti u svého ústí na povrch ohnivzdornou, snadno přístupnou a lehce ovladatelnou uzávěru (poklop).
(2) Použivatelnost a ovladatelnost uzávěr (poklopů) musí býti aspoň jednou za čtvrt roku zkoušena a výsledky zkoušek zaznamenány do požární knihy [§ 161 písm. d)].
(3) K těsnému uzavření vtažných úvodních děl musí býti po ruce zásoba těsnicích hmot v takovém množství, aby uzávěra mohla jimi býti spolehlivě utěsněna. Obdobně musí býti pohotově těsnicí hmoty pro utěsnění uzávěr (dveří) všech ostatních spojů s povrchem, ústících do jámy pod poklopem, pokud nejsou stále těsně uzavřeny.
(4) Všechny jiné otvory do vtažných úvodních děl (na př. pro potrubí, kabely a j.) nesmí býti ponechávány otevřené, nýbrž musí se ihned po upotřebení (položení potrubí, kabelů a pod.) řádně uzavříti.
(5) Pokud vtažná úvodní díla neslouží těžbě nebo jízdě mužstva, musí býti zabezpečena trvalou ohnivzdornou ohradou přiměřené výšky. Dveře ohrady smějí být bez klíče otvíratelné pouze zevnitř.
(6) Musí býti postaráno o to, aby při uzavření vtažného úvodního díla byl zajištěn jiný průchod pro vtažné větry a pro mužstvo, vyúsťující na takovém místě a v takové vzdálenosti, aby požární plyny nemohly tímto průchodem vniknouti do dolu. Výjimka z tohoto ustanovení je přípustna jen tehdy, je-li pro případ uzavření vtažného úvodního díla zajištěn výjezd mužstva jinak.
§ 6.
(1) Každá jáma musí být opatřena lezním oddělením.
(2) Revírní báňský úřad může v odůvodněných případech povoliti výjimku.
§ 7.
(1) K pravidelné jízdě mužstva musí se používati vtažných jam.
(2) Výdušných jam nebo hlavních výdušných chodeb smí se k pravidelné jízdě výjimečně používati jen tehdy, má-li mužstvo dostatečnou příležitost dostati se při výskytu nedýchatelných plynů rychle z výdušného větrního proudu do neohrožených nebo vztažných větrů a těmi na povrch. Tuto výjimku povoluje revírní báňský úřad.
D. Vztahy k sousedním dolům.
§ 8.
(1) Každý hnědouhelný hlubinný důl musí míti své vlastní vtažné a výdušné úvodní dílo.
(2) Revírní báňský úřad může výjimečně povoliti, aby dva samostatné doly používaly společně jedné vtažné nebo výdušné větrní jámy, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) Výdušný proud každého z obou dolů nesmí trvale vykazovati více než 0.3% methanu,
b) Musí býti zajištěna bezpečnost proti přenosu výbuchu z jednoho dolu do druhého, a to zřízením vodních nebo prachových uzávěr v nárazištích společných jam a ve všech místech, kde se výdušné proudy spojují.
c) Každý větrní proud vyúsťující ze společné větrní jámy nebo vúsťující do ní musí se dáti při požáru nebo po výbuchu bez nebezpečí a rychle uzavříti z dýchatelného větrního proudu ohnivzdornými kouřovými dveřmi.
(3) Mají-li dva doly míti společnou větrní jámu, musí závodní těchto dolů předložiti revírnímu báňskému úřadu společným podáním k přezkoušení údaje o množství větrů, které bude společnou jamou pro každý důl přicházeti nebo z něho odcházeti, jakož i návrh opatření pro možnost regulace množství větrů přicházejících nebo odcházejících z každého dolu, a dále návrh opatření, která každý závod je povinen provésti v případě výbuchu nebo vzniku nebezpečného ohně na svém dole vzhledem ke společnému používání jedné větrní jámy.
(4) Závodní dolů, používajících společně jedné větrní jámy jsou povinni vyrozumívati se navzájem ihned o změnách větrních poměrů a o všech příhodách ve svém dole, které by mohly míti vliv na větrání a složení větrů druhého dolu. Je-li již předem známo, že takové změny nastanou, nutno je oznámiti předem a včas.
§ 9.
K rubání ve vzdáleností menší než 40 m od společné hranice dvou sousedících dolů je potřebí povolení revírního báňského úřadu. Proto se musí tomuto úřadu oznámiti, jakmile se díla jednoho dolu přiblíží na vzdálenost 40 m k hranici dolu druhého.
II. Větrání.
§ 10.
(1) Při opatřování, vedení a rozdělování větrů, jakož i při větrání jednotlivých důlních děl musí se přihlédnouti nejen k pravidelné potřebě čerstvého vzduchu pro osazenstvo, k nutnosti rozředění třaskavých nebo nedýchatelných větrů na neškodnou míru, k potřebnému ochlazení příliš oteplených větrů a k zamezení případného pronikání kouře z ohňů proti větrům, nýbrž i k zamezení vzniku ohňů.
(2) Bez povolení revírního báňského úřadu nesmí se podtlak u hlavního větráku (větrníku) trvale zvětšiti o více než 20% dosavadního podtlaku.
A. Opatřování větrů.
Způsob opatřování.
§ 11.
(1) Větrní proud potřebný pro důl musí se opatřovati umělým ssacím větráním.
(2) Revírní báňský úřad může výjimečně povoliti přirozené větrání
§ 12.
(1) V místnosti větrákového motoru musí být blízko vyústění výdušného proudu na dobře chráněném a snadno přístupném místě zabudován vhodný měřič podtlaku. U dolů III. třídy nebezpečí musí být tento měřič zařízen na samočinné zapisování. Diagramy podtlaku s označením dnů, na které se vztahují, musí býti uschovávány aspoň po 6 měsíců.
(2) Na hlavní větráky u dolů II. a III. třídy nebezpečí musí se nepřetržitě dohlížeti. Stálý dozor může odpadnouti, je-li učiněno opatření, aby se závodní ihned dozvěděl o zastavení větráku při poruše.
(3) Hlavní větráky, zejména lopatková kola a rozptylovače, musí býti prohlíženy jednou za rok. Zjistí-li se při tom větší nahromadění nečistot, je nutno je odstraniti.
§ 13.
Hlavní větráky dolů musí býti tak výkonné, aby se předepsané nejmenší množství větrů (§ 15) dalo v případě potřeby zvýšiti, a to u dolů III. třídy nebezpečí až o 25%.
§ 14.
Není-li v záloze další větrák nebo motor, musí býti v případě delší opravy hlavního větráku nebo jeho motoru zařízen okamžitý výjezd mužstva z jámy. Zastaví-li se hlavní větrák pro poruchu elektrického proudu, rozhodne závodní — přihlížeje k předpokládanému trvání poruchy a k ohrožení osazenstva dolu — o tom, má-li být zařízen výjezd mužstva z jámy nebo opuštění některých tím ohrožených pracovišť.
Množství větrů.
§ 15.
(1) Hlavní výdušný proud (celého dolu) musí být tak silný, aby připadalo na muže v nejsilněji obsazené směně:
a) u dolů I. třídy nebezpečí aspoň 4 m3 větrů za minutu,
b) u dolů II. třídy nebezpečí aspoň 6 m3 větrů za minutu,
c) u dolů III. třídy nebezpečí aspoň 7 m3 větrů za minutu.
(2) Při tom musí být vyhověno ustanovením § 16.
(3) Jestliže větrání dolu vyhovuje ustanovením § 16, může revírní báňský úřad povoliti úlevu z předpisu odstavce 1.
§ 16.
(1) Větrání každého dolu musí být upraveno tak, aby
a) obsah methanu v dílčích výdušných proudech (jednotlivých větrních oddělení) nepřesahoval 1% při vyřizování a 1/2% po zahájení rubání,
b) teplota větrů přivedených do pracovišť nepřesahovala na vlhkém teploměru 30° C,
c) každý dílčí výdušný proud obsahoval nejméně 19 objemových procent kyslíku.
(2) Výjimky z ustanovení odstavce 1, písm. b) povoluje revírní báňský úřad.
§ 17.
Ustanovení § 15, odst. 1 platí i pro stanovení množství větrů v každém větrním oddělení. Množství větrů jednotlivých větrních oddělení lze však snížiti až na 2 m3 na muže za minutu u dolů I. třídy a na 3 m3 na muže za minutu u dolů II. a III. třídy nebezpečí, pokud po tomto snížení není ve výdušném proudu za posledním pracovištěm methan v množství 1% při vyřizování a ½% při rubání.
Měření a rozbory větrů.
§ 18.
(1) Za účelem posouzení, zda větrání vyhovuje předpisům §§ 15 až 17, musí se prováděti pravidelné měření množství a teploty větrů, jakož i rozbory vzorků větrů, a zaznamenávati podtlak u hlavního větráku a barometrický tlak, podle těchto předpisů:
a) Množství větrů a jejich rozdělení v dole musí se zjišťovati u dolů I. třídy nebezpečí jednou za půl roku, u dolů II. a III. třídy nebezpečí jednou za měsíc.
b) Rozbory výdušných proudů musí se prováděti u dolů I. třídy nebezpečí jednou za půl roku a to jen, pokud jde o hlavní výdušný proud, u dolů II. třídy nebezpečí jednou za půl roku a u dolů III. třídy nebezpečí jednou za čtvrt roku, a to v obou posledních případech jak z hlavního, tak z dílčích výdušných proudů. Každý vzorek budiž vzat co možná stejnoměrně z celého výdušného průřezů. Rozbor musí zahrnovati stanovení kyslíku, kysličníků uhelnatého a uhličitého a methanu, při čemž se má kysličník uhelnatý stanoviti na tisíciny objemového procenta a ostatní složky na desetiny objemového procenta.
c) Teplota výdušných proudů (hlavních i dílčích) musí se zjišťovati v těchže obdobích jako množství, větrů.
d) Barometrický tlak se musí odečítati a zaznamenávati denně, pokud na dole není samočinně zapisující tlakoměr. Je-li takový tlakoměr na dole, je nutno barogramy uschovávati po dobu aspoň 6 měsíců. V tom případě odečítá a zaznamenává se barometrický tlak v těchže obdobích jako množství větrů.
e) Podtlak hlavního větráku se musí zjišťovati a zaznamenávati v těchže obdobích jako množství větrů.
(2) Výsledky měření a rozborů větrů se musí zapisovati do knihy o měření a rozborech větrů podle vzoru příl. 2 [§ 161 písm. a)] a ponechávali spolu s diagramem podtlaku a barogramy pro revírní báňský úřad k nahlédnutí.
B. Rozdělení a vedení větrů.
§ 19.
(1) Rozdělení a vedení větrů v dole má vyhovovati jednak základnímu požadavku, aby všechna důlní díla byla ovětrávána dostatečným množstvím větrů (§§ 15 a 17) při co nejmenším podtlaku u hlavních větráků, jednak zvláštním požadavkům, pokud jde o rozředění třaskavých nebo nedýchatelných větrů na neškodnou směs, snížení příliš velkých teplot větrů a zamezení samovznícení uhlí.
(2) Pokud tato vyhláška nepřipouští větrání bez větracího zařízení (větrání difusí) nebo zvláštní větrání, musí být důlní díla větrána průchodním větrním proudem, který je vzbuzován hlavním větrákem nebo přirozeným tahem a vane od vtažného ústí dolu k jeho výdušnému ústí otevřenými důlními díly bez zvláštních pomocných zařízení (§ 30 odst. 1 a 2).
1. Docílení dostatečného množství větrů.
Dělení větrního proudu.
§ 20.
(1) Větrní proud se musí děliti tak, aby bylo v dole zařízeno co nejvíce samostatných vědních oddělení.
(2) Samostatným větrním oddělením rozumí se část dolu, větraná dílčím proudem, jehož vtažné větry se berou z čerstvého větrního proudu a jehož výdušné větry se odvádějí tak, aby jimi nebyla zasažena žádná další pracoviště (nejvýše jen přechodné práce menšího rozsahu, jako opravy, čištění a pod.).
(3) Všechna spojení mezi samostatnými větrními odděleními třeba uzavříti hrázemi a, třeba-li udržovati spojení ve stavu sjízdném, nejméně dvěma hrázovými (větrními) dveřmi, proti sobě zavíratelnými (s výjimkou šípových dveří) a samočinně se zavírajícími i z krajní polohy. Stejně třeba uzavříti krátká spoje mezi vtažným a výdušným proudem samostatného větrního oddělení, může-li krátké spojení mezi nimi ohrožovati větrání větrního oddělení nebo celého dolu.
(4) Pro dřevěná dveřní křídla hrázových dveří je užiti fošen, pokud možno prostých suků. Veřeje musí býti pevnější než dveře. Dveře musí na ně všude přesně dosedati plochou, u dveří obvyklé velikosti nejméně 5 cm širokou. Jsou-li dveře ve společné hrázi, musí býti od sebe tak vzdáleny, aby jedny z nich zůstaly vždy uzavřeny.
(5) Mají-li hráze nebo hrázové dveře otvory pro převádění částí větrů, musí býti tyto otvory s obou stran opatřeny samočinnými záklopkami.
§ 21.
(1) Počet samostatných větrních oddělení musí být takový, aby v žádném z nich nebylo zaměstnáváno více než 100 lidí a aby větry přiváděné do každého předku byly dobře dýchatelné.
(2) Revírní báňský úřad může v případech naléhavé provozní potřeby výjimečně povoliti, aby ve větrním oddělení bylo zaměstnáno více než 100 lidí, je-li postaráno o to, aby účinky případného výbuchu byly uvnitř větrního oddělení omezeny vodními nebo prachovými uzávěrami (§ 117) na menší úseky.
Větrní cesty a jejich průřezy.
§ 22.
(1) Užitečné (nezastavěné) průřezy větrních cest musí býti tak velké, aby větrání dolu vyhovovalo ustanovením §§ 15 až 17 a aby rychlost větrů nikde nepřekračovala mez stanovenou v § 23.
(2) Větrní cesty hlavních větrních proudů, t. j. takových, které vedou větry více samostatných větrních oddělení, a větrní cesty jednotlivých samostatných větrních oddělení musí míti nezastavěný průřez nejméně 2 m2. ostatní větrní cesty nezastavěný průřez nejméně 1 m2. Ustanovení tohoto odstavce se nevztahuje na větrní vrty.
(3) U chodeb, jichž se často používá k chůzi nebo jízdě mužstva a k těžbě, musí se odečísti průřez vozíku od průřezu chodby.
(4) Zvláště výdušné chodby, jimiž procházejí větry ze základních pásových chodeb při pruhovém dobývání, musí býti včas přibírány a nesmějí být zaplňovány odkládanými hmotami a odstavovanými vozíky, aby poskytovaly průchod odcházejícím větrům.
(5) při ražení chodeb musí se dbáti, aby pokud možno ve stropu chodeb nevznikaly dutiny a chodby neměly ostré úhly a ohyby. Dutiny, jimž nebylo možno zabrániti, je třeba ihned zapažiti.
Rychlost větrů.
§ 23.
(1) Rychlost větrů nesmí, překročiti 6 m za vteřinu. Jedině u větrních jam a zátyní, jakož i u výdušných chodeb, které slouží jen k průchodu větrů a jimiž se projíždí nebo prochází jen zřídka, může rychlost větrů obnášeti až 10 m za vteřinu.
(2) Ustanovení předchozího odstavce se nevztahuje na větrní vrty.
Zamezní ztrát větrů.
§ 24.
Všechna díla spojující hlavní větrní cesty téhož větrního oddělení musí býti uzavřena řádnými dveřmi nebo jinými uzávěrami, a to v takovém počtu a provedení, aby nebylo ohroženo větrání pracovišť (§ 37).
Zařízení k oddělení a regulaci větrů.
§ 25.
(1) Větrní dveře, přepážky, zásuvky a pod. musí býti provedeny tak, aby řádně těsnily.
(2) Větrní dveře se musí samočinně zavírati i z krajní polohy. Nepoužívané dveře se musí vyvěsiti. Kde se častěji projíždí nebo prochází větrními dveřmi, musí se postaviti více dveří v takových vzdálenostech, aby nejméně jedny zůstaly vždy uzavřeny.
§ 26.
(1) Větrní dveře, které při soustředném (centrálním) větrání oddělují mezi podvojnými jamami (vtažnou a výdušnou) hlavní vtažný větrní proud od hlavního výdušného větrního proudu, musí být provedeny jako isolační dveře. Isolační dveře musí býti tak pevné, aby odolaly statickému přetlaku nejméně 10 atmosfér, musí řádně těsniti (§ 20 odst. 4) a zabrániti Síření ohně. Musí míti ohnivzdorné veřeje a železná křídla a nesmí zůstávati otevřeny.
(2) Vždy musí býti postaveny aspoň dvoje isolační dveře, proti sobě zavíratelné a samočinně se zavírající.
(3) Chodby po obou stranách isolačních dveří musí býti vyzděny aspoň do vzdálenosti 2 m.
Uzavření trvale nepoužívaných děl.
§ 27.
Aby se omezily ztráty větrů a zamezilo se jejich oteplování, musí býti díla a úseky, vyřazené trvale z používání, těsně uzavřeny.
Zákaz předčasné přípravy.
§ 28.
Chodby k vyřizování porubního pole nesmí se raziti dříve, než je jich zapotřebí.
Omezení ražení podvojných chodeb.
§ 29.
Podvojné chodby smějí býti raženy jen, pokud to je z provozních nebo bezpečnostních důvodů nutné.
Zvláštní větrání.
§ 30.
(1) Větrání větrními přehradami nebo větračkami (lutnami) vsazenými do dřevěné uzávěry (peření) bez pomocného větráku — t. j. silou hlavního větráku — musí býti co nejvíce omezeno.
(2) Při větrání Větračkami s pomocnými větráky nebo duvkami musí se dbáti těchto pravidel:
a) Foukací větračky musí bytí na svém ssacím konci zahnuty proti čerstvým větrům, ssací větračky na svém foukacím konci pak po větrech, a to vždy nejméně na délku 3 m.
b) Větračky musí být řádně utěsněny.
c) Smáčknuté, zborcené nebo děravé větračky musí být včas opraveny.
d) Větračky musí dosahovati až do pracovních předků.
e) Plátěných větraček smí se používati pouze pro foukací část větrání a jen na kratší vzdálenost.
(3) Větrání předků výlučně stlačeným vzduchem není dovoleno.
Zvýšení podtlaku u hlavního větráku.
§ 31.
Nelze-li dosáhnouti potřebného zvětšení množství větrů v dole prostředky uvedenými v §§ 20 až 30, smí se zvětšit podtlak u hlavního větráku výdušné jámy (§ 10 odst. 2). Vlastní zvýšení podtlaku nesmí se pak prováděti náhle a najednou, nýbrž pozvolna a postupně.
2. Rozředění a zneškodnění plynů.
Uzavření stařin a nevětraných děl.
§ 32.
(1) Stařiny vyrubaných polí musí se uzavříti hrázemi, aby se zabránilo náhlému výronu většího množství třaskavých nebo nedýchatelných plynů do otevřených důlních děl.
(2) Díla, která nejsou dostatečně větrána, musí být v příchodní chodbě zřetelně označena pevným pažinovým křížem. Přístup do takto uzavřených děl je zakázán.
Předvrtávání.
§ 33.
Razí-li se chodby pod stařinami nebo blíží-li se k uzavřeným starým porubům, závalům nebo starým chodbám, jakož i místům, kde se dají očekávati náhlé výrony plynů (na př. v blízkosti slojových poruch a pod.), musí se předvrtávati.
Přímé odvádění větrů s nedýchatelnými plyny.
§ 34.
(1) Mají-li se s větrním proudem odváděti také větry z požářišť, pokud nebyly rozředěny na neškodnou směs, musí se průchodní větrní proud odváděti přímo do takových výdušných chodeb, ze kterých se nemůže dostati na žádné pracoviště.
(2) Stejné opatření je nutno učiniti u všech průchodních větrních proudů, do kterých se dostaly nedýchatelné nebo třaskavé plyny, pokud nebyly rozředěny na neškodnou směs.
(3) Nejsou-li opatření podle odstavců 1 a 2 proveditelná, je nutno odvolati osádky z ohrožených pracovišť.
Větrní spojení.
§ 35.
Rozsáhlejší vyřizování důlních polí, v nichž lze očekávati vývin plynů, smí se prováděti jen po provedeném větrním spojení mezi vtažnou a výdušnou cestou.
Zkoumání pracovišť na plyny.
§ 36.
(1) Všechna pracoviště, v nichž se nepracovalo 24 hodin nebo déle, musí dozorce nebo k tomu určená spolehlivá osoba prozkoumati úředně povolenou větérkou [§ 132 odst. 1 písm. d) 1 na obsah třaskavých nebo nedýchatelných plynů, a to bezprostředně, ne však dříve než tři hodiny před obsazením pracovišť.
(2) O výsledcích předchozího zkoumání na plyny musí se vésti záznamy v knize o předběžných prohlídkách pracovišť [§ 161 písm. b)], které musí obsahovati jméno zkoumající osoby, den a hodinu pozorování, zjištěný obsah plynu a označení oněch míst, na nichž byl plyn větérkou zjištěn. Záznamy se musí každodenně předkládati závodnímu.
(3) Závodní nebo osoba jím pověřená určí zápisem v knize o větrání [§ 161 písm. c)] — přihlížeje k pravděpodobnosti výskytu plynů —, v kterých, pracovištích musí předáci zkoumati na plyny před započetím práce i během směny, zvláště po delších pracovních přestávkách. V těchto pracovištích musí být po ruce větérka. Ostatní pracoviště zkoumá na plyny jen dozorce při své první pochůzce ve směně. Po této pochůzce musí míti dozorce větérku v pohotovém stavu připravenu na předem určeném, bezpečném, chráněném a stále střeženém místě v dole.
Zaplynované pracoviště.
§ 37.
(1) Za zaplynované se pokládá pracoviště, v němž bylo větérkou zjištěno více než 1,5% methanu, jde-li o práce v uhelné sloji, nebo více než 2,5% methanu, jde-li o práce mimo uhelnou, sloj, nebo byl-li zjištěn takový nedostatek kyslíku, že plamen větérky při počvě hasne.
(2) Dělníci zaměstnaní v zaplynovaném pracovišti musí je opustiti a odebrati se do nejbližší bezpečné chodby.
(3) Každé zaplynování pracoviště musí být hlášeno dozorci. Dozorce musí zaříditi uzavření ohroženého pracoviště pažinovým křížem, postarati se o přivádění čerstvých větrů a hlásiti případ závodnímu. Zjistí-li zaplynování předák, musí ihned uzavříti pracoviště pažinovým křížem a ohlásiti případ dozorci.
(4) Přístup do pracovišť uzavřených pažinovým křížem je zakázán.
3. Zamezení vysokých teplot větrů.
§ 38.
Vztažné větry musí se vésti od úvodních děl do jednotlivých porubních polí soustředěně pokud možno jen jedinou chodbou.
§ 39.
(1) Základní chodba při pruhovém dobývání musí se větrati dostatečně silným průchodním větrním proudem. Výjimky odůvodněné nepřekonatelnými technickými překážkami povoluje revírní báňský úřad.
(2) Počet porubů a chodeb současně prováděných z jedné základní chodby smí býti jen takový, aby teplota větrů přiváděných do posledního pracoviště nepřekročila dovolenou mez (§ 16).
(3) Při pruhovém dobývání musí se zvlášť pečlivě dbát na přesné dodržování pravidel pro zvláštní větrání (§ 30 odst. 2), aby se do porubů dostalo dostatečné množství větrů.
4. Omezení nebezpečí vzniku ohňů.
Vyrovnaný tlak větrů.
§ 40.
Je nutno se zpravidla vyvarovati častého lomení chodeb, příliš náhlých změn průřezu chodeb a takového, dělení větrů, které by vyžadovalo příliš mnoho větrních isolačních objektů.
Účelné rozmístění větrních dveří.
§ 41.
(1) Při umístění větrních dveří musí se dbáti, aby rozsedliny a drobivé části sloje nebyly vysazeny přetlaku větrů.
(2) Počet větrních dveří v jednotlivých chodbách musí být takový, aby na jednotlivé dveře doléhal malý tlakový rozdíl.
C. Větrání neproražených děl a porubů.
Při hloubení jam.
§ 42.
(1) Jámy smějí se při hloubení větrati bez větracího zařízení do hloubky 10 m a to jen tehdy, nebyl-li na dně jámy zjištěn kysličník uhličitý.
(2) Jinak se při hloubení jam musí větrati buď větračkami s pomocným větrákem nebo duvkou, nebo větrními přehradami.
Při ražení překopů.
§ 43.
(1) Překopy vodorovné a úpadní smějí se při ražení větrati bez větracího zařízení do vzdálenosti 50 m od průchodního větrního proudu, a to jen do té doby, dokud předek není zaplynován (§ 37 odst. 1), nebo není-li obava z výronu plynů.
(2) Jinak se musí vodorovné a úpadní překopy větrati zvlášť větračkami s pomocným větrákem nebo duvkou.
(3) Pro větrání dovrchních překopů, t. j. překopů s větším stoupáním než 1:50, platí předpisy § 45.
Při ražení směrných a úpadních chodeb.
§ 44.
(1) Směrné á úpadní chodby smějí se při ražení větrati bez větracího zařízení do vzdálenosti 50 m od průchodního větrního proudu, a to jen do té doby, dokud předek není zaplynován (§ 37 odst. 1), nebo není-li obava z výronu plynů.
(2) Jinak se musí směrné a úpadní chodby větrati zvlášť větračkami s pomocným větrákem nebo duvkou.
(3) Zvláštní větrání směrných a úpadních chodeb na vzdálenost větší než 500 m vyžaduje povolení revírního báňského úřadu.
Při ražení dovrchních chodeb.
§ 45.
(1) Dovrchní chodby, t. j. chodby se stoupáním větším než 1:50, smějí se při ražení větrati bez větracího zařízení do vzdálenosti 30 m dolů I. třídy a 15 m u dolů II. a III. třídy nebezpečí, a to jen do té doby, dokud předek není zaplynován (§ 37 odst. 1), nebo není-li obava z výronu plynů.
(2) Zvláštní větrání dovrchních chodeb do vzdálenosti větší než 500 m vyžaduje povolení revírního báňského úřadu.
(3) Pomocné větráky nebo duvky musí být v pracovních i v nepracovních směnách a během střídání směn nepřetržitě v činnosti.
Větrání porubů.
§ 46.
Poruby smějí se větrati bez větracího zařízení do vzdálenosti 30 m od průchodního větrního proudu jen do té doby, dokud porub není zaplynován (§ 37 odst. 1), nebo není-li obava z výronu plynů nebo nepřesahuje-li teplota větrů v porubu dovolenou mez (§ 16).
§ 47.
(1) Jinak se musí poruby větrat průchodním větrním proudem nebo větračkami s pomocným větrákem nebo duvkou.
(2) Při větrání porubů průchodním větrním proudem musí býti výdušná větrní cesta volná.
(3) Pomocné větráky nebo duvky musí být v pracovních i v nepracovních směnách a během střídání směn nepřetržitě v činnosti.
§ 48.
(1) Větrní proud v základní chodbě při pruhovém dobývání, jakož i výdušný proud z porubů musí míti zpravidla vzestupný nebo aspoň vodorovný směr.
(2) Úpadní vedení větrů z porubů nebo základních chodeb po úklonu větším než 1:50 je přípustné na svislý výškový rozdíl nejvýše 15 m jen u dolů s umělým větráním, a to jen tehdy, je-li spolehlivě zabráněno krátkému spojení větrů. Při větším výškovém rozdílu je třeba povolení revírního báňského úřadu; toto omezení neplatí, nemá-li větrní proud nikde více než 1 ½ % methanu.
III. Zabezpečení proti ohňům.
A. Opatření proti vzniku ohňů samovznícením uhlí.
Skládky uhlí na povrchu.
§ 49.
(1) Na jedné hromadě smí být uloženo, pokud je to možné, jen uhlí těžné (netříděné) nebo uhlí téhož zrnění.
(2) Hromada tříděného uhlí do 12 mm, jakož i hromada netříděného uhlí nesmí být zpravidla vyšší než 6 m.
Utěsnění míst nebezpečných důlním ohněm.
§ 50.
(1) Vrtné zkušební díry v dole, jakož i trubky a trhliny v hrázích a vyzdívkách nebo podél nich musí se utěsniti a těsnění musí být stále udržováno v dobrém stavu.
(2) Chodby, které kříží mourové trhliny nebo rozsedliny, staré závady a díla, stará požářiště, jakož i nezdolané staré zápary u vyzdívek, zvláště tam, kde jsou depresní rozdíly a kde je uhlí náchylné k samovznícení, musí býti vyzděny, pokud je to nutné, a jde-li o místa, kde je velká pravděpodobnost vzniku ohně, i zakaleny, nebylo-li o zabezpečení těchto míst proti vzniku ohně postaráno jiným spolehlivým způsobem.
Rychlé odtěžení uhlí a těsný zával.
§ 51.
(1) Vyrubání uhlí v porubech musí být co nejúplnější. Uhelná zásoba musí být z porubu vytěžena tak rychle, aby nedošlo podle zkušenosti k jejímu zapaření.
(2) Dokončené poruby musí se přivésti co nejrychleji k řádnému a těsnému zavalení. Nelze-li docíliti závalu včas a je nebezpečí zapaření uhlí, musí se takový porub bezpečně uzavříti (§ 73).
Odstraňování uhelné drti v dole
§ 52.
(1) Uhelná drť, napadaná se žlabů a pásů v dole, musí být běžně odstraňována.
(2) Stejně musí být odstraňována uhelná drť, napadaná z boků chodeb, je-li nahromaděna ve větším množství a náchylná k samovznícení.
Pozorování míst nebezpečných důlním ohněm.
§ 53.
Místa nebezpečná vývinem důlních ohňů je nutno střežiti. Zvlášť bedlivě musí býti střežena taková místa v nepracovních směnách a při poklesu barometrického tlaku.
B. Opatření proti vzniku jiných ohňů.
Na povrchu.
§ 54.
(1) Budovy nad vtažnými i výdušnými jamami nebo štolami a jiné stavby v přímé blízkosti takových děl musí být nadále jen ohnivzdorně zařízeny (zdivo nebo železo) a chráněny proti blesku; kde tomu tak není, stanoví revírní báňský úřad potřebná protipožární opatření.
(2) Takové budovy musí být ohnivzdorně odděleny nebo ohnivzdorně uzavíratelné proti všem přilehlým nebo blízkým budovám, které jsou nebezpečné požárem (na př. třídíme uhlí).
(3) V takových budovách nebo v nebezpečné blízkosti větracích jam nebo štol nesmí být ukládány hořlavé hmoty.
(4) V prašných nebo požárem nebezpečných provozovnách a v jejich blízkosti budiž tabulkami zakázáno kouření a každé neopatrné zacházení s ohněm a nedopalky; na zachovávání tohoto zákazu budiž přísně dbáno. Otevřený oheň, rozdělaný v dostatečné vzdálenosti od dřevěných provozoven a zařízení, musí být uhašen nejpozději koncem směny.
§ 55.
(1) V třídírnách uhlí budiž tabulkami zakázáno používat otevřeného světla a volného ohně K osvětlení uzavřených nádrži na uhlí smí být použito jen elektrických svítidel, přípustných pro místa nebezpečná výbuchem.
(2) Nádrže na uhlí musí být stále větrány, nejsou-li pod uzávěrou kysličníku uhličitého, a musí být aspoň jednou za 14 dní čištěny. Zásoby uhlí, které v nich leží delší dobu, musí být pravidelně pozorovány a při zapaření ihned vyprázdněny.
(3) Vozíky s doutnajícím uhlím nesmějí být vysypány ani v třídíme ani do zásobníků.
§ 56.
Opravy s použitím otevřeného ohně smějí být prováděny v třídírnách uhlí jen po předchozím schválení závodního a po zastavení provozu. Před použitím otevřeného ohně musí být očištěna a důkladně navlhčena místa v okolí a pod místem opravy. S otevřeným ohněm se smí pracovat jen za stálého dozoru; hasicí prostředky musí být po ruce v dostatečné míře.
§ 57.
Ustanovení §§ 55 a 56 platí obdobně pro všechny provozovny na povrchu, kde se tvoří nebo usazuje uhelný prach, pokud pro ně neplatí zvláštní předpisy.
§ 58.
(1) Všechny provozovny na povrchu, ve kterých jsou instalovány kabely nebo ve větším množství isolované elektrické vodiče, musí se dát odvětrat v nejvyšším místě u stropu.
(2) Nad budovami nebezpečnými požárem nesmí být nadále zřizována elektrická vedení vysokého napětí (300 V proti zemi); kde již jsou zřízena, musí být takové budovy zajištěny pro případ přetržení vodiče uzemněnou ochrannou sítí.
(3) Okna budov, ve kterých jsou hořlavé hmoty a zařízení, musí být stále zasklena nebo vyplněna hustou drátěnou sítí.
§ 59.
V okolí dřevěných provozoven musí být odstraňován suchý porost.
Zabezpečení podzemních provozoven.
§ 60.
(1) Podzemní provozovny (strojovny lanovek, hlavní čerpací komory, dílny, transformovny, skladiště výbušin) musí míti ohnivzdornou výstroj. Jestliže tlakové poměry nedovolují řádné udržování ohnivzdorné výstroje těchto prostorů, postačí výjimečně řádné vydřevení, obednění dotčeného prostoru a ohnivzdorný nátěr.
(2) Výjimku z ustanovení předchozího odstavce může povoliti revírní báňský úřad.
(3) Mazadla a čistící prostředky smějí se uschovávati pouze v uzavřených ohnivzdorných nádobách. Upotřebené čisticí prostředky se musí ukládati do jiných uzavřených ohnivzdorných nádob a v nich pravidelně z dolu odstraňovati.
(4) Podzemní provozovny, ve kterých může náhle vzniknouti a rychle se rozšířiti požár (stáje, skladiště a pod.), musí být tak zařízeny, aby se daly ohnivzdorně uzavříti. Kromě toho musí být vybaveny hasicím zařízením, jehož, se dá kdykoli použiti. Používání otevřeného světla, jakož i každé počínání, při němž by mohl vzniknouti oheň, je v takových provozovnách zakázáno, Tento zákaz musí být vyvěšen před vchody do provozoven.
Zabezpečení strojů v dole
§ 61.
(1) Aby se zabránilo mimořádnému oteplení strojů a elektrických zařízení v dole, musí se na ně pečlivě dohlížeti
(2) Brzdy musí být zařízeny tak, aby při brzdění nenastávalo nebezpečně zvýšení teploty.
Zákaz kouření a otevřeného ohně v dole.
§ 62.
(1) Kouření v dole je bez výjimky zakázáno.
(2) V dolech, v nichž není dovoleno užívati otevřeného světla (§ 129), je zakázáno také nositi s sebou zápalky (sirky) nebo zapalovač.
(3) Každé používání otevřeného ohně v dole je zakázáno. Výjimky může, pokud to nezbytně vyžaduje provoz, povoliti revírní báňský úřad, který stanoví v každém jednotlivém případě potřebná bezpečnostní opatření.
Zákaz rubání pod hořícími odvaly.
§ 63.
Hlubinné rubání pod hořlavými nebo hořícími odvaly a lomy je zakázáno, dá-li se vzhledem k hloubce a mocnosti dobývané sloje očekávati, že by mohly do porubu propadnouti hořící odvalové hmoty nebo vniknouti tam horké a hořlavé plyny.
C. Přípravná opatření pro hašení a zmáhání ohňů.
Na povrchu.
§ 64.
(1) Ke zdolání povrchových požárů musí být pohotově vhodné a vždy upotřebitelné hasicí prostředky a požární žebříky v dostatečném množství.
(2) Nemá-li závod rozvedenou tlakovou vodu se stálým zdrojem, musí být zřízeny a udržovány přiměřeně veliké vodní nádrže; k čerpadlům pro hašení musí být zajištěn přívod elektrického proudu.
(3) Vodovodní potrubí s hydranty musí být rozvětveno tak, aby každý důležitý objekt mohl být zasažen přímým vodním proudem. Hydranty musí být v zimě odvodněny nebo tepelně izolovány. Potřebné vysokotlaké hadice s nářadím musí být připraveny buď v zasklené skřínce u hydrantu nebo v hasičské zbrojnici.
(4) Vodní hasicí zařízení musí být zkoušeno nejméně jednou za měsíc, hadice a ostatní nejméně jednou za čtvrt roku; o přezkoušení musí být vedeny záznamy.
(5) Sklady hmot nebezpečné ohněm, které v noci a v době pracovního klidu jsou uzamčeny, musí mít zvenčí vypinač pro osvětlení vnitřku budovy (§ 67 odst. 2).
§ 65.
(1) Pojízdné a přenosné hasicí zařízení musí být uloženo — není-li stanoveno jinak — v hasičské zbrojnici, umístěné tak, aby nebyla ohrožena požárem. Výjezd z hasičské zbrojnice musí být vždy volný.
(2) Na vnější straně dveří musí být nápis „Hasičská zbrojnice“ a zasklená skřínka s klíčem nebo označení místa, kde je klíč uložen. Další klíč musí být uložen ve vrátnici.
(3) Uvnitř hasičské zbrojnice musí být vyvěšen seznam hasicího zařízení v ní uloženého. Nepotřebné hasicí zařízení nebo jiné věci nesmějí být ve zbrojnici ukládány.
§ 66.
(1) Pro hašení ohně na povrchu musí být vycvičen závodní hasičský sbor. Cvičení sboru musí být opakováno nejméně jednou za čtvrt roku a zaznamenáváno.
(2) Seznam členů hasičského sboru s udáním přesných adres musí být vyvěšen ve vrátnici a v hasičské zbrojnici. Ve vrátnici musí být vyvěšen také seznam telefonních stanic, jimž musí být hlášen každý požár.
(3) V každé směně musí být zaměstnáni dělníci, kteří jsou vycvičeni pro hašení ohně; to platí také pro každou provozovnu, ve které jsou hasicí přístroje (§ 69 odst. 2).
(4) Dozorčí orgány prohlédnou po ukončení každé směny pracoviště se zřetelem na možnost vzniku požáru a zapíší svá pozorování do knihy hlášení.
§ 67.
(1) Na každém závodě musí být v noci a v době pracovního klidu zařízena hlídací služba ze svědomitých a způsobilých lidí; občas (nepravidelně) musí být kontrolována.
(2) Hlídači musí být vycvičeni v použití protipožárního zařízení a poučeni, jak si počínat při vzniku ohně. Jsou povinni obcházet uzamčené budovy a procházet neuzamčenými objekty, zvláště třídírnami uhlí.
§ 68.
Zaměstnanci musí býti poučeni o způsobu požárního poplachů a o tom, jak se mají chovat při ohni nebo výbuchu (§ 165 odst. 2).
Hasicí přístroje a hmoty.
§ 69.
(1) Ve všech provozovnách v dole i na povrchu, v nichž by mohl vzniknouti oheň, nebo v jejich bezprostřední blízkosti musí být pohotově hasicí přístroje.
(2) Hasicí přístroje musí být stále upotřebitelné a lidé, zaměstnaní v takových ohněm nebezpečných prostorech, musí umět s nimi zacházeti.
(3) Na každém dole musí být na povrchu udržována zásoba písku, cihel, cementu, dřeva a na dolech ohrožených častějšími ohni i zásoba příměsi do malty, umožňující rychle ztvrdnutí.
Uzávěry pater.
§ 70.
(1) Každé vtažné úvodní dílo, jehož výstroj není ohnivzdorná, musí býti opatřeno na všech patrech a při každém vyústění podzemních děl uzávěrami (kouřové dveře), které umožní jeho rychlou isolaci od podzemních prostorů.
(2) Tyto uzávěry musí být ohnivzdorné a snadno s obou Stran otevíratelné.
§ 71.
Uzávěry větrních oddělení.
(1) Pro každé samostatné větrní oddělení musí být postaveny revírní uzávěry v místech, kde větry vcházejí do větrního oddělení a kde z něho výcházejí, jakož i v jiných přístupech.
(2) Revírní uzávěry je nutno nejméně jednou měsíčně přezkoušeti zda se dohře zavírají. Výsledek těchto prohlídek je nutno zapsati v požární knize [§ 161 písm. d)].
(3) Revírní uzávěry musí:
a) býti zřízeny v neporušeném pilíři,
b) býti zpravidla uzavíratelné z průchodního větrního proudu,
c) dovoliti uzavření v době co nejkratší při použití nejmenšího počtu lidí,
d) těsně uzavírati.
(4) Spojek mezi jednotlivými větrními odděleními musí být co nejméně, aby počet revírních uzávěr byl co nejmenší.
(5) Revírní uzávěry musí být označeny na obou stranách vlastním číslem a u dolů II. a III. třídy nebezpečí také čísly ostatních revírních uzávěr téhož větrního oddělení, v tom pořadí, v jakém se v případě potřeby musí uzavříti.
(6) Prostor u revírních uzávěr musí být úplně volný, aby dveře se daly bez překážky a rychle uzavříti.
(7) V bezprostřední blízkosti a na vnější straně revírních uzávěr musí být stále připraveny stavební a těsnicí hmoty (vlhký jíl a pod.) v upotřebitelném stavu.
§ 72.
Uvnitř větrních oddělení, která jsou nebezpečná rychle probíhajícími ohni, mají být zpravidla připraveny úsekové uzávěry, jimiž se v případě potřeby dají rychle uzavříti menší úseky větrních oddělení.
Uzávěry porubů.
§ 73.
Pro poruby, u nichž je obava ze zapaření uhelné zásoby nebo z ohně ze stařin, musí být provedeny přípravy pro jejich rychlé uzavření. Hmoty k tomu potřebné musí být v blízkosti připraveny.
Vodovody v dole.
§ 74.
(1) Ve všech dolech musí být položeny vodovody v takovém rozsahu, aby se dalo vydatně zkropiti každé přístupné místo v dole. Při opravě vodovodu musí zámečník vyrozuměti dozorce o počátku a konci opravy.
(2) V dolech s příznivými poměry může revírní báňský úřad povoliti výjimku z ustanovení předchozího odstavce.
(3) Vodovody je nutno nejméně jednou za měsíc prohlédnuti a přezkoušeti, zda mají potřebný provozní tlak. Výsledky je třeba zapsati v požární knize [§ 161 písm. d)].
Hasičská skladiště v dole.
§ 75.
(1) V každém dole, případně v každém vzdáleném důlním oddělení se soustředěnou těžbou, musí být na vhodném místě zařízeno hasičské skladiště, ve kterém musí být stále pohotově veškerá zařízení, potřebná k zákrokům proti ohni.
(2) Veškerá protipožární zařízení, uložená v hasičském skladišti, musí být sepsána na tabulce, vyvěšené uvnitř skladiště.
(3) Jakékoli zneužití protipožárního zařízení, uloženého v hasičském skladišti, je zakázáno. Příslušný zákaz musí být vyvěšen u vchodu.
Požární družstva.
§ 76.
(1) V dolech nebo jejich částech, nebezpečných rychle probíhajícími ohni, musí být zřízeno požární družstvo, složené z přiměřeného počtu zkušených a spolehlivých dělníků, zapracovaných ve zmáhání ohňů.
(2) V ostatních dolech nebo jejich částech musí dozorce vésti v patrnosti přiměřený počet dělníků, obeznámených se zmáháním ohňů a poučených, že v případě potřeby musí nastoupiti k určeným zmáhacím pracím.
D. Vlastní zmáhání ohňů.
Ohně na povrchu.
§ 77.
(1) Jakmile vypukl oheň na povrchu závodu, musí to být bez odkladu hlášeno nejblíže dosažitelnému dozorci a závodnímu. Dále nutno postupovat podle požárního řádu [§ 165 odst. 1 písm. b)].
(2) V jakém rozsahu se má za ohně zastavit provoz, rozhodne závodní v dohodě s tím, kdo řídí hasicí práce. Jen na jeho rozkaz smí být uvedeno do chodu zařízení, které bylo zastaveno nebo je mimo provoz.
(3) V prašných prostorech (§§ 55 až 57) smí se hasit vodou jen v rozprášeném stavu anebo polévat vodou bez tlaku.
(4) Hasicích přístrojů tetrachlorových se smí použít při zachování náležité opatrnosti jen na volném prostranství.
Ohně ve strojovnách.
§ 78.
(1) K hašení ohňů ve strojovnách nebo dílnách s elektrickým zařízením na povrchu i v dole nelze použiti vody, nýbrž jen nevodivých hasicích prostředků, určených pro hašení ohňů na elektrickém zařízení. V první řadě třeba vypnouti elektrický proud ve strojovně, po případě v nejbližší rozvodně.
(2) Pro uzavřené prostory může se použíti i hasicích přístrojů s kysličníkem uhličitým nebo práškových hasicích přístrojů. Hasicích přístrojů se vzduchovou pěnou lze použíti k hašení ohňů na elektrických zařízeních jen do napětí 500 V.
(3) Důlní ohně ve strojovnách a v dílnách lze také uhasiti jejich těsným uzavřením se strany vtažných a výdušných větrů.
Ohně ve vtažných a výdušných jamách.
§ 79.
(1) Hoří-li výdušná jáma, musí mužstvo co nejrychleji vyjeti vtažnou jamou. Když se tak stalo, zastaví se větráky hořící jámy a zahájí se zmáhání ohně.
(2) Hoří-li vtažná jáma a je-li při tom pro kouř a horko přístup do dolu nemožný, musí se ihned zastaviti hlavní větráky výdušných jam a uzavříti kouřové dveře u nárazišť hořící jámy. Není-li to pro kouř a horko možné, musí se hořící jáma uzavřít v širším Okruhu (na př. s použitím revírních uzávěr), aby se zabránilo přístupu kouře z hořící jámy do dolu. Při požáru vtažné jámy musí rovněž mužstvo ihned vyjeti jinou nedotčenou jamou.
(3) Vpouštěním vody se smí zdolávat oheň ve vtažné nebo výdušné jámě teprve tehdy, když mužstvo bezpečně opustilo důl, případně ohrožené větrní proudy, nebo možno-li předpokládati, že v dole nebo v ohrožených větrních proudech nemůže být nikdo živý.
Zápary a ohně v porubech.
§ 80.
(1) Ohně a zápary v porubech zmáhají se podle rozsahu buď přímo uhašením a rychlým odtěžením zásoby (přímé zdolání) nebo uzavřením přístupu vzduchu (prostorové uzavření).
(2) Je-li třeba počítati s tím, že se přímé zdolání nepodaří, musí se současně prováděti přípravy k uzavření dotčeného porubu.
Zápary a ohně v jiných důlních dílech.
§ 81.
(1) Ohně a zápary v jiných důlních dílech se zmáhají podle svého rozsahu takto:
a) přímým zdoláváním,
b) místním uzavřením a zakalováním,
c) prozatímním prostorovým uzavřením,
d) definitivním prostorovým uzavřením.
(2) Přímé zdolání je nutno provésti všude tam, kde je oheň malého rozsahu a kde nehrozí nebezpečí plynů. Po uhašení a vytěžení zásoby je nutno vybraný prostor zajistiti výdřevou, nebo utěsniti popelákem nebo zdí. Hořící výdřeva se hasí proudem vody, postupně, směrem po větrech. Je-li s ohledem na rozsah ohně třeba počítati s tím, že se přímé zdolání nepodaří, musí se současně prováděti potřebné přípravy k případnému prostorovému uzavření dotčeného úseku.
(3) Místní uzavření a zakalování je na místě všude tam, kde přímé zdolání není dobře možné. Spočívá v uzavření přístupu vzduchu ke hnízdu zápary nebo ohně vyzdívkou nebo popelákem a v zakalení hnízda vápenným mlékem nebo popílkem.
(4) Prozatímní prostorové uzavření je na místě všude tam, kde předchozí dva způsoby nepostačí a kde lze očekávati udušení nebo aspoň omezení ohně rychlým uzavřením přístupu vzduchu. Spočívá v těsném uzavření ohroženého úseku důlního díla jednoduchými prostředky.
(5) Definitivní prostorové uzavření se použije všude tam, kde pro rozsah ohně nebo plyny nestačí prozatímní uzavření podle předchozího odstavce. Spočívá v uzavření ohroženého úseku dálného díla zděnými nebo špalíkovými hrázemi (požární, hráz), v nichž se ponechají syfony pro odtékání vody a trubky pro odebírání vzorků větrů, případně pro měření tlaku za hrází.
Zápary a ohně za vyzdívkou.
§ 82.
(1) Zápary a ohně za vyzdívkou se zmáhají podle svého rozsahu takto:
a) zamezením přístupu vzduchu,
b) zakalováním,
c) přímým zdoláváním.
(2) Zamezení přístupu vzduchu provede se utěsněním trhlin ve zdech, případně zesílením a prodloužením zdí a manšet až k pevnému uhlí a novým omítnutím.
(3) Nelze-li oheň zdolati zamezením přístupu vzduchu, přikročí se buď k zakalování nebo k přímému zdolávání. Přímé zdolávání provádí se tím způsobem, že se do zapařeného místa nejdříve vhání voda nebo vápenné mléko, načež se zdivo otevře a zapařená zásoba vybere. Vzniklý volný prostor se zasadí nebo utěsní nehořlavým materiálem.
Zápary a ohně za požárními hrázemi.
§ 83.
(1) Zápary a ohně za požárními hrázemi se zmáhají podle svého rozsahu takto:
a) zamezením přístupu vzduchu (§ 82 odst. 2),
b) zakalováním (§ 81 odst. 3),
c) postavením další požární hráze; prostor mezi starou a novou požární hrází se zaplní nehořlavými hmotami a zakalí.
(2) Nelze-li zápary zdolati způsoby uvedenými v odstavci 1, je možno přikročiti k přímému zdolávání otevřením požární hráze, uhašením vodou a vytěžením zapařené zásoby. Při tom je však nutno postupovati podle předpisů, platných pro otevírání prostorů, uzavřených pro oheň (§§ 97 až 106).
Oheň na lokomotivě v dole.
§ 84.
(1) Zpozoroval-li řidič, že na lokomotivě vznikl oheň, musí okamžitě zastaviti chod lokomotivy, uzavříti přívod pohonné látky k motoru a bezodkladně přikročiti k hašení ohně, pokud je v začátcích, aby se nerozšířil na výdřevu nebo dřevěné součásti výstroje důlních chodeb. U Dieselových lokomotiv spustí řidič se svého stanoviště hasicí přístroj s kysličníkem uhličitým. U lokomotiv se spalovacími motory pokusí se o hašení s hasicím přístrojem nebo tlumí oheň uplácáváním hustou látkou nebo zasypává oheň pískem nebo kamenným práškem ze zásoby na lokomotivě nebo z beden na trati.
(2) Došlo-li však k ohni na lokomotivě dále na trati a je-li zřejmé, že nebude oheň v nejkratší době uhašen, třeba bez prodlení zahájiti kroky k záchraně horníků ohrožených jedovatými kouři, unášenými důlními větry. Horníci mají býti co nejrychleji varováni a vyzváni k okamžitému opuštění pracovišť a k odchodu k záchranným cestám podle místních poměrů. Zároveň je třeba zastaviti co nejdříve větrák u příslušné výdušné jámy, aby se aspoň zmírnila rychlost větrů v důlních chodbách. V hašení ohně na lokomotivě musí býti bez přerušení pokračováno s největším úsilím a také vzniklý snad oheň výdřevy musí býti bez prodlení uhašen.
Důlní ohně většího rozsahu.
§ 85.
(1) Nelze-li ohrožený úsek uhasiti anebo uzavříti v užším okruhu (§§ 79 až 83) a není-li obavy z vývinu třaskavých plynů, musí být provedeno uzavření v širším okruhu, a to nejprve prozatímně (§ 81 odst. 4) a hned potom definitivně (§ 81 odst. 5).
(2) Uzavírací práce je nutno provésti co nejrychleji s nejmenším počtem lidí a za stálého dozoru.
(3) Uzavření širšího okruhu se provádí nejdříve prozatímně a to napřed na vtažné straně a pak na straně výdušné; obdobně se postupuje při uzavírání definitivním.
(4) V nedýchatelných plynech musí se uzavírati s použitím záchranných dýchacích přístrojů. Příkaz k tomu dá závodní nebo jeho zástupce.
(5) Nelze-li oheň uzavříti v dole, budiž těsně uzavřen, celý důl (ústí úvodních děl).
E. Bezpečnostní pravidla pro zmáhání důlních ohňů.
Odvolání osádky.
§ 86.
Při vývinu požárních plynů a kouře musí být — až na mužstvo potřebné ke zdolání — odvolána osádka z části větrního proudu mezi ohněm a výdušnou jamou a, je-li nebezpečí výbuchu, osádka celého dolu. Odvolání provede dozorce, který se první o ohni dozví.
Vyrozumění závodní správy.
§ 87.
O větších nebo nebezpečnějších důlních ohních musí být okamžitě vyrozuměn závodní nebo jeho zástupce. Jen zmáhání menších důlních ohňů a zápar mohou prováděti dozorci sami, musí to však při nejbližší příležitosti dodatečně oznámiti závodnímu nebo jeho zástupci.
Střežení přístupu do ohroženého úseku.
§ 88.
Při zmáhání ohňů je třeba postarati se co nejrychleji o zamezení přístupu nepovolaným do ohroženého úseku.
Větrání během zmáhání ohňů.
§ 89.
(1) Pracovní četa, zaměstnaná zmáháním důlního ohně, musí být zásobována čerstvými větry.
(2) Zařízení pro větrání nesmí býti bez souhlasu závodního měněno.
Osvětlení a indikování na plyny.
§ 90.
Při zmáhání ohňů smí se používat jen elektrického osvětlení. Zjišťování třaskavých a nedýchatelných plynů (zvláště kysličníku uhelnatého) úředně schválenými indikátory je při zmáhání ohňů vyhrazeno pouze dozorčím orgánům.
Zajištění útěkové cesty.
§ 91.
Pracovní četa zaměstnaná zmáháním ohně, musí si vždycky zachovati volnou útěkovou cestu.
Hašení důlního ohně vodou.
§ 92.
(1) Voda se nesmí nikdy stříkati přímo do rozhořelého uhlí. Oheň se smí vodou ochlazovati jen po okrajích.
(2) Při zmáhání všech ohňů má se zpravidla okolí ohně v bocích, ve stropě i na počvě vydatně zkropiti vodou.
Pohotovost záchranné čety.
§ 93.
(1) Jde-li o větší nebo nebezpečnější oheň, musí býti okamžitě nařízena pohotovost záchranné čety se záchrannými dýchacími přístroji.
(2) Při vzrůstajícím nebezpečí musí se včas opatřiti pohotovost záchranných sborů sousedních dolů.
(3) Při větších a nebezpečnějších ohních je nutno do dolu vzíti též kyslíkový křísící přístroj a přiděliti k němu člověka, který s ním umí zacházet.
F. Opatření po uzavření požářišť v dole.
Větrání.
§ 94.
Přístup k požární hrázi muší být udržován a větrán tak, aby tlak vzduchu před a za hrází byl vyrovnáván. Od uzavřených požářišť má být pokud možno odvrácen jednostranný tlak větrů.
Rozbory požárních větrů.
§ 95.
(1) Plyny v uzavřených důlních prostorách buďtež zkoumány až k úplnému uhašení ohně v přiměřených obdobích, která stanoví revírní báňský úřad, na obsah kyslíku, kysličníku uhelnatého, kysličníku uhličitého, uhlovodíků a vodíku. Také tlak vzdušin v uzavřených prostorách nutno měřiti vodním manometrem. Výsledky těchto měření a rozborů se musí zapisovati do knihy o měření a rozborech větrů [§ 161 písm. a)].
(2) Vzorky vzdušin musí býti brány a jejich rozbory konány odborně, spolehlivě a rychle. Trubky na braní vzorků vzdušin z požářiště za hrázemi třeba klásti na vtažné i výdušné straně až za přípravné hráze (pažení, zátky a pod.) a umísťovati blíže stropu chodeb.
(3) Zejména budiž dbáno na to, aby se vzorky vzdušin braly na výdušné straně za přetlaku. Je-li více takových míst, budiž dána přednost místu nejblíže k ohnisku požáru.
(4) Opakovaným odebíráním vzorků a rozborem vzdušin z uzavřených požářišť a pozorováním hrází nutno sledovati, co se děje v požářišti. Ukáže-li se, že uzávěrka není dosti těsná, nutno netěsnosti včas odstraňovati.
Opětné obsazení pracovišť.
§ 96.
(1) Opětné obsazení pracovišť v okruhu okolo uzavřeného požářiště je přípustné teprve po jeho těsném definitivním uzavření a po zjištění, že za přetlaku v požářišti neproniká před hráz kysličník uhelnatý. Toto se prokáže rozborem vzorků vzatých před hrázemi nebo detektorem kysličníku uhelnatého.
(2) Zjistí-li se opakovaným rozborem podle § 95 nebezpečná změna ve složení větrů, musí být osádka ihned opět odvolána.
G. Otevírání důlních prostorů uzavřených pro oheň.
1. Otevírání uzavřených porubů nebo prostorů uzavřených v úzkém okruhu.
Příkaz závodního a stálý dozor.
§ 97.
(1) Uzavřené poruby (§ 80) nebo prostory uzavřené v úzkém okruhu (§ 81) smějí se otevírat i jen na příkaz závodního.
(2) Otevírání musí býti prováděno jen za stálého dozoru. Orgán, pověřený stálým dozoren), nesmí se sám účastniti vlastních otvíracích prací, nýbrž musí tyto práce pouze říditi a sledovati.
Větrání, osvětlení a indikování na plyny.
§ 98.
(1) Prostory před uzávěrami musí být řádně větrány.
(2) Do otevřených prostorů nesmí se bez záchranného dýchacího přístroje vstoupiti, dokud tam nebyla provedena indikace na nedýchatelné plyny a dokud prostory nebyly řádně vyvětrány.
(3) Pro osvětlení a indikování na plyny platí ustanovení § 90.
Péče o lidi vstupující do otevíraného prostoru.
§ 99.
(1) Lidé, kteří vstupují do otevíraného prostoru bez záchranného dýchacího přístroje (§ 98 odst. 2), musí být nepřetržitě pozorováni orgánem, který má stálý dozor.
(2) Kyslíkový křísící přístroj musí býti pro případ potřeby pohotově. Současně musí být zastižitelný člověk, který s ním umí zacházet.
2. Otevírání požářišť uzavřených v širším okruhu.
Rozbor větrů a povolení úřadu.
§ 100.
Požářiště uzavřená v širším okruhu (§ 85) smějí se otevírati jen s povolením revírního báňského úřadu na základě výsledku chemického rozboru uzavřených větrů (§ 95 odst. 1) a je-li pravděpodobné, že teplota v ohnisku požářiště dostatečně poklesla.
Příkaz závodního a stálý dozor.
§ 101.
(1) Příkaz k otevírání požářiště vydá závodní, který s přihlédnutím k rozhodnutí revírního báňského úřadu určí postup práce.
(2) Příkaz k otevírání nesmí býti vydán, jestliže barometrický tlak prudce klesá.
(3) O stálém dozoru platí obdobně § 97 odst. 2.
Odvolání osádky.
§ 102.
Při otevírání požářišť musí být veškeré mužstvo z výdušného proudu odvoláno.
Větrání, osvětlení a indikování na plyny.
§ 103.
(1) Pro větrání, osvětlení a indikování na plyny platí obdobně ustanovení § 98.
(2) Je-li uvnitř uzavřeného prostoru přetlak plynů, musí se tento přetlak předem pozvolna vyrovnati a to pokud lze na výdušné straně.
Záchranná četa.
§ 104.
(1) Při otevírání požářišť musí být podle rozsahu otevírání pohotově jedna nebo více záchranných čet se záchrannými dýchacími přístroji.
(2) O pohotovosti kyslíkového křísícího přístroje platí obdobně ustanovení § 99 odst. 2; přístroj musí však býti v dole.
Skrápění a vytěžení uhelné zásoby.
§ 105.
Je-li vnitřek otevřeného prostoru značně horký, musí být vydatně ochlazen postřikem vodou. Uhelná zásoba, náchylná samovznícení, musí být co nejdřív vytěžena.
Přípravy pro opětné uzavření.
§ 106.
Je-li nutno počítati s možností oživení ohně, musí býti předem učiněno opatření, aby otevírané požářiště (nebo jeho nezdolaná část) mohlo být co nejrychleji opět uzavřeno.
3. Zmáhání bez přístupu čerstvých větrů.
Přípustnost.
§ 107.
(1) Nelze-li podle chemického rozboru uzavřených větrů (§ 95 odst. 1) provésti opětné otevření v čerstvých větrech bez nebezpečí, smí se zmáhati pouze bez přístupu čerstvých větrů (pomocí propustí), ale jen tehdy, nemohou-li se nahromaděné hořlavé plyny vznítiti ohněm ještě neudušeným, t. j., jestliže uzavřené větry obsahují méně než 8% kyslíku nebo méně než 2% hořlavých plynů.
(2) Zmáhání bez přístupu čerstvých větrů je dovoleno pouze se schválením revírního báňského úřadu.
(3) Zmáhání bez přístupu čerstvých větrů smějí provádět jen náležitě zapracovaní, spolehliví a o všem dobře poučeni dělníci.
Propusť.
§ 108.
(1) Hráze propusti musí býti zhotoveny z řádného cihlového zdiva na maltu s hladkou omítkou.
(2) Prostor mezi požární hrází a propustí (pracovní prostor), jakož i propusť musí býti co možná malé.
(3) Vedle nouzového návěstního a dorozumívacího zařízení musí býti ve hrázích propusti okénka, aby bylo lze pozorovat lidi v pracovním prostoru.
(4) Před otevřením požární hráze musí být dopraveny do propusti hmoty, potřebné k případnému opětnému uzavření.
Záchranné dýchací přístroje.
§ 109.
(1) Před propustí musí být v pohotovosti záchranná četa vyzbrojená záchrannými dýchacími přístroji.
(2) Bez záchranného dýchacího přístroje nesmí nikdo vstoupiti do pracovního prostoru ani do propusti, dokud nejsou úplně vyvětrány.
Přezkoušení složení plynu.
§ 110.
(1) Složení plynů v prostoru, který se otvírá, musí být za práce přiměřeně často přezkoušeno (§ 95).
(2) Práce musí se ihned zastaviti a mužstvo odvolati, je-li zpozorován kouř nebo nápadný vzrůst teploty, anebo ukáží-li rozbory obsah kyslíku v množství nad 8% a zároveň přítomnost hořlavých plynů — mezi nimi též kysličníku uhelnatého — v množství nad 2%.
Ostatní ustanovení.
§ 111.
V ostatním musí se při otevírání požářišť bez přístupu čerstvých větrů dodržovati ustanovení §§ 101 až 106.
IV. Zabezpečení proti výbuchům uhelného prachu.
A. Zamezení vývinu uhelného prachu.
§ 112.
(1) Při všech hornických pracech v dole i na povrchu je nutno podle možnosti zabraňovati vzniku uhelného prachu a dbáti, aby ho bylo co nejméně.
(2) K provedení odstavce 1 předepíše revírní báňský úřad, vyžaduje-li to bezpečnost provozu, určitá opatření k zamezení vývinu uhelného prachu.
B. Zneškodnění uhelného prachu.
Odstraňování.
§ 113.
(1) Třídírny uhlí a všechny provozovny na povrchu, kde se tvoří nebo usazuje uhelný prach, musí být pravidelně čištěny od prachu a uhelné drti, a to podlahy, schody a jiné plochy nejméně jednou denně, místa za provozu nepřístupná (stropy a stěny) nejméně jednou za měsíc.
(2) V třídírnách musí být učiněno opatření, aby tvořící se tam uhelný prach se nedostával s vtažným větrním proudem do dolu.
(3) Uhelný prach, který se hromadí ve větším množství v chodbách pro pravidelnou těžbu a chůzi, musí být pravidelně odstraňován. Nahromadění uhelného prachu v jámě, v nárazištích a na těžním povalu musí být odstraňováno nebo zneškodňováno.
Skrápění nebo odssávání.
§ 114.
(1) Je-li uhlí náchylné k tvoření prachu, který je při dopravě ve značnější míře strhován větrním proudem, musí být uhlí naložené ve vozících skrápěno vodou a to nejpozději při vjezdu do hlavních těžních chodeb.
(2) Uhelný prach, rozviřovaný ve větší míře u výsypů a přesypů, musí být srážen rozprášenou vodou nebo odssáván.
Opatření úřadu.
§ 115.
Vyžaduje-li to bezpečnost provozu, nařídí revírní báňský úřad podle místních poměrů další opatření k zneškodňování uhelného prachu, tvořícího se v dole nebo na povrchu.
C. Vodní a prachové uzávěry.
Ochrana uzávěrami.
§ 116.
Hlavní uzávěry musí být zřízeny:
a) V každém samostatném větrním oddělení ve vtažném i výdušném větrním proudu. Uzávěry musí být umístěny uvnitř úseku ohraničeného revírními uzávěrami (§ 71).
b) Ve všech chodbách spojujících jámy s větrními odděleními.
§ 117.
Vedlejší uzávěry musí být zřízeny:
a) Uvnitř větrního oddělení pro každou skupinu porubů, kde je zaměstnáno nejvýše 40 lidí.
b) Pro vyřizovací předky, jakmile chodba dosáhla větší délky než 40 m od vhodného stanoviště uzávěry (§ 119). V kratších chodbách musí býti uhelný prach, pokud se vyvíjí, skrápěn.
§ 118.
Uzávěr není třeba tam, kde uhelný prach pro vlhkost není rozviřitelný nebo kde uhelný prach podle výsledku úřední zkoušky není schopen přenášeti výbuch.
Provedení uzávěr.
§ 119.
(1) Uzávěry musí býti zřizovány v přímém úseku chodby.
(2) Uzávěra musí být vzdálena od nejbližšího ohbí chodby nebo křižovatky chodeb nejméně 40 m.
§ 120.
Vodní uzávěry musí vyhovovati těmto požadavkům:
a) Hlavní uzávěra musí obsahovati ha každý čtvereční metr průměrného průřezu chodby 200 l vody.
b) Vedlejší uzávěra musí obsahovati na každý čtvereční metr průměrného průřezu chodby 100 l vody.
c) Každé vodní korýtko musí míti obsah nejméně 30 l vody na 1 m své délky.
d) Vodní korýtka musí být uložena tak, aby se snadno překotila; nesmí býti přibita a spolu spojena. Zařízení vestavěná do chodby, jako potrubí pro stlačený vzduch, větračky a pod., nesmějí překážeti jejich překocení.
e) Vodní korýtka musí býti umístěna ve volném průřezu chodby a to v hořejší třetině.
f) Vzdálenost mezi jednotlivými vodními korýtky musí činiti přibližně 1 m.
§ 121.
Prachové uzávěry musí vyhovovati těmto požadavkům:
a) Hlavní uzávěra musí obsahovati na každý čtvereční metr průměrného průřezu chodby 300 kg kamenného prachu.
b) Vedlejší uzávěra musí obsahovati na každý čtvereční metr průměrného průřezu chodby 100 kg kamenného prachu.
c) Zatížení jednotlivých přehrad hlavní uzávěry nesmí býti větší než 250 kg, zatížení přehrad vedlejší uzávěry ne větší než; 10 kg kamenného prachu. Jedině v hlavních těžních a větrních chodbách s velkým průřezem smí se přehrada hlavní uzávěry zatížiti až do 350 kg.
d) Prachové uzávěry musí ležeti úplně ve volném průřezu chodby a prkna přehrad musí býti umístěna vždy napříč k ose chodby. Přehrada musí vyplňovat volnou šířku chodby.
e) Přehrady musí býti uloženy ve vrchní třetině výšky chodby, avšak tak hluboko pod stropem, aby mezi navršeným kamenným prachem a spodní hranou stropní výstroje zůstala mezera aspoň 10 cm široká. Zařízení do chodby vestavěná musí se umísťovati pod přehradami.
f) Prkna, z nichž se skládá přehrada hlavní uzávěry, nesmějí býti pevně spojována. Pro vedlejší uzávěru smí se používati jen jednoprkenných přehrad. Připevňování lišt na přehradu za účelem zvětšení jejího obsahu není dovoleno.
g) Jednotlivé části přehrady musí býti sestrojeny tak, aby se mohly volně rozlétnouti.
h) Přehrady se nesmějí ukládat na valivé podložky, ani volně zavěšovat.
ch) Mezera mezi jednotlivými přehradami nesmí být nikdy menší než 1,5 m.
D. Vlastnosti a zkoušení kamenného prachu.
1. Vlastnosti kamenného prachu.
§ 122.
Kamenný prach, používaný pro prachové uzávěry, musí vyhovovati těmto požadavkům:
a) Musí býti tak jemný, aby úplně propadl kontrolním sítem z drátěného tkaniva o 144 okách na 1 cm2 při tlouštce drátu 0,35 mm ČSN 1210 a aby nejméně jeho 50 váhových procent propadlo sítem o 6400 okách na 1 cm2 při tlouštce drátu 0,075 mm ČSN 1210.
b) Nesmí obsahovati více než 15 váhových procent hořlavých látek.
c) Musí zůstati v dole rozviřitelný.
d) Musí být zdravotně nezávadný.
2. Schvalování kamenného prachu.
§ 123.
V dolech smí býti používáno jen takového kamenného prachu, který byl schválen báňským hejtmanstvím v Praze. O schválení je třeba požádat podle vzoru příl. 3.
3. Zkoušení kamenného prachu.
Jemnost.
§ 124.
(1) Vzorek musí být průměrný z nejméně 10 q kamenného prachu. Prokáže-li se však, že předepsané zkoušky byly prováděny výrobcem, postačí kontrolní zkoušky s průměrnými vzorky, vzatými jen z 50 kg dodaného prachu. Při plynulé výrobě třeba zkoušku opakovat nejméně jednou měsíčně.
(2) Zkouška se provádí takto: Na síto o 6400 okách na 1 cm2 se nasype 25 g kamenného prachu a prosívá se 10 minut tím způsobem, že se rukou se sítem narazí 125krát za minutu o druhou. Vždy po 25 nárazech se otočí sítem ve vodorovné poloze o pravý úhel (90°). Po 3, 5 a 8 minutách se otře spodní plocha síta měkkým štětcem. Po posledním klepnutí se střepe nárazem nakloněného síta na pevnou podložku zbytek prachu na jedno místo síta a vysype se za účelem zjištění váhy na porcelánovou misku. Váží-li zbytek víc než 12.5 g, nesmí být kamenného prachu v tomto stavu použito. Váží-li méně než 12,5 g, nasype se na síto o 144 okách na 1 cm2, kde se prosívá stejně, avšak po 5 minut; neklepe se však, ani se štětcem nestírá. Nepropadne-li úplně, nesmí být kamenného prachu rovněž použito.
Obsah hořlavých součástek.
§ 125.
(1) Vzorek musí být průměrný z nejméně 10 q kamenného prachu. Zkouška se provádí u nepoužitého kamenného prachu nejméně jednou měsíčně.
(2) Zkouška se provádí takto: 3 g vysušeného vzorku se „žíhají po 5 hodin při teplotě 450° až 480° C a zbytek po žíhání se zváží. Rozdíl původní váhy vzorku a váhy zbytku po žíhání, vyjádřený v procentech původní váhy vzorku, dává obsah hořlavých součástek.
Rozviřitelnost.
§ 126.
(1) Zkouška se provádí u kamenného prachu na uzávěrách běžně fouknutím ústy. Zkornatění povrchu není závadou.
(2) Zkouška kamenného prachu, uloženého na skladě, se provádí nejméně jednou měsíčně uložením v dole ve výdušném větrním proudu. Větrní proud v tomto místě nesmí být sušší než v místě budoucího upotřebení prachu. Prach je upotřebitelný, lze-li jej po jednoměsíčním uložení lehkým fouknutím ústy rozvířit tak, aby se vznášel ve vzduchu.
(3) Zkouška v pokusné stanici se provádí uložením na otevřeném místě nad vodou v nádobě neprodyšně uzavřené, v níž je vzduch nasycen vodními parami. Prach je upotřebitelný, lze-li jej po sedmidenním uložení lehkým fouknutím ústy rozvířiti tak, aby se vznášel ve vzduchu.
Zdravotní nezávadnost.
§ 127.
Zdravotní nezávadnost kamenného prachu musí být prokázána odborným posudkem Ústavu pracovního lékařství.
V. Osvětlení.
A. Způsob osvětlení.
Přípustná svítidla.
§ 128.
(1) V dole se smí používat jen svítidel, jež dodal závod.
(2) Stálé elektrické osvětlovací zařízení musí vyhovovat předpisům ESČ pro příslušný prostor v dole.
(3) Přenosná svítidla musí přesně odpovídat původním vzorům, které schválilo báňské hejtmanství. Každé přenosné svítidlo musí mít typové označení.
Otevřená a bezpečnostní svítidla.
§ 129.
(1) Svítidla s nechráněným plamenem (otevřené osvětlení) se smí používat jen v dolech I. třídy nebezpečí.
(2) V dolech II. a III. třídy nebezpečí se smí používat jen bezpečnostních svítidel (bezpečnostní osvětlení).
(3) Je-li část dolu zařazena do I. třídy nebezpečí a část dolu do II. třídy nebezpečí, musí se používat bezpečnostních svítidel v celém dole.
B. Otevřené osvětlení.
Karbidové lampy.
§ 130.
Karbidové lampy musí vyhovovat těmto podmínkám:
a) Součástky lampy nesmějí být zhotoveny z kovů, které sloučením s acetylenem tvoří výbušné látky.
b) Uzávěr lampy musí být stále těsný.
c) Lampová nádobka musí být tak upravena, aby se dala rychle a řádně vyčistit a aby bylo možno z ní snadno odstranit zbytky karbidu.
d) Vodní nádržka lampy musí být uvnitř chráněna proti rezavění.
e) Řiditelné kapací zařízení musí být tak sestrojeno, aby nemohlo být náhodou posunuto.
f) Lampa musí být schopná svítit aspoň 9 hodin.
Dočasné omezení používání otevřeného světla.
§ 131.
(1) Jestliže se při zkoumaní na plyny podle § 36 zjistí v dole I. třídy nebezpečí methan (§ 37 odst. 1), je nutno postupovat podle § 37 odst. 2 až 4.
(2) Takové pracoviště smí být opět obsazeno po řádném vyvětrání teprve na výslovný rozkaz závodního, který určí, zda se smí dále užívat otevřeného osvětlení a za jakých podmínek. Teto své rozhodnutí oznámí závodní ihned písemně revírnímu báňskému úřadu.
C. Bezpečnostní osvětlení.
Bezpečnostní svítidla.
§ 132.
(1) K bezpečnostnímu osvětlení slouží:
a) stálé elektrické osvětlovací zařízení (§ 128 odst. 2),
b) důlní elektrická lampa,
c) jiné přenosné elektrické svítidlo s vlastním zdrojem proudu,
d) bezpečnostní benzinová lampa (větérka), která slouží především ke zjišťování třaskavých nebo nedýchatelných plynů.
(2) Pro osvětlování pracovišť se smí používat jen svítidel uvedených v písm. a) až c) předchozího odstavce.
(3) Větérky smějí být vydávány jen lidem, které jmenovitě určí závodní nebo jím pověřená osoba (§ 36 odst. 3).
Důlní elektrické lampy.
§ 133.
Důlní elektrické lampy musí vyhovovat těmto podmínkám:
a) Obal uzavírající zdroj proudu musí být silný, těsný a nepropustný pro používané tekutiny.
b) Žárovka musí být kryta silným, neprodyšně přiléhajícím a dobře upevněným ochranným sklem, které musí být zajištěno proti rozbití ochrannou kovovou mříží nebo jinak.
c) Smí se používat jen žárovek připuštěného druhu pro stanovenou intensitu a napětí proudu.
d) Ochranné sklo a jeho kryt musí být tak zajištěny, aby je nikdo nemohl sejmout v dole.
e) Póly akumulátoru musí být tak isolovány, aby nemohlo vzniknout krátké spojení ani přes vodivý obal lampy.
f) Svorkové a spínací dotyky musí být tak zařízeny, aby bylo vyloučeno jiskření při zapínání a vypínání nebo aby mohlo nastati jen v uzavřeném prostoru lampy.
g) Průměrná doba svítivostí lampy musí být nejméně 10 hodin.
Větérky.
§ 134.
Větérky musí vyhovovat těmto podmínkám:
a) Musí mít dva drátěné koše, ochranný plechový plášť, magnetický uzávěr a bezpečný jiskrový zapalovač.
b) Oba drátěné koše musí mít nejméně 144 ok na 1 cm2 při síle drátu 0,35 mm, jejich obruby musí být vespod spojeny i zploštěny a nesmějí vyčnívat dovnitř lampy.
c) Spodní průměr vnitřního drátěného koše má se shodovat s vnitřním průměrem skleněného válce.
d) Skleněný válec musí být zhotoven z druhu skla povoleného báňským hejtmanstvím a základny válce musí být kolmé k jeho ose.
e) Skleněný válec musí těsně přiléhat k nádobce lampy a ke spodku drátěných košů.
f) Knot musí být okrouhlý.
g) Průměrná doba normální svítivosti větérky musí být nejméně 10 hodin.
Benzin pro větérky.
§ 135.
Benzin pro větérky musí vyhovovat těmto podmínkám:
a) Nesmí obsahovat benzen (benzol).
b) Smí obsahovat jen součásti, které se vypařují při teplotě 18—21° C.
c) Smí obsahovat jen součásti, které zkapalňují při teplotě 60—140° C.
d) Musí obsahovat 60—70% součástí zkapalňujících při teplotě do 100° C.
e) Jeho specifická váha při +15° C nesmí býti větší než 0.735 g/cm3.
D. Používání bezpečnostních lamp.
Zacházení s bezpečnostními lampami.
§ 136.
(1) Při přejímání bezpečnostní lampy se musí každý přesvědčit, zda je lampa v pořádku. Zjistí-li závadu, má lampu ihned vrátit a žádat náhradní lampu.
(2) Otvírání bezpečnostních lamp v dole je zakázáno. Vadu, poškození nebo špatné seřízení lampy, které dělník zjistil až v dole, musí ihned hlásit svému dozorci. Shaslé elektrické lampy a shaslé větérky s vadným zapalovačem musí být doneseny do lampovny k opravě.
Nošení a zavěšování větérky.
§ 137.
(1) Větérka se musí při chůzi a při práci držet svisle, co možná nízko; větérkou se nesmí mávat.
(2) Větérka se musí zavěšovat asi 1 m nad spodkem díla na dobře chráněném místě a tak, aby nemohla spadnout.
(3) Větérka se nesmí nikdy stavět nebo zavěšovat před ústí větraček, ani jinde, kde je silný průvan.
(4) Větérka nesmí nikde v dole zůstati bez dohledu, ani je-li zhaslá.
Zkoumáni větérkou na plyny.
§ 138.
(1) Na třaskavé plyny se zkoumá pomalým zdviháním větérky ke stropu díla takto:
a) Nejprve se musí zkoumat normálním plamenem. Jestliže se plamen prodlužuje, musí být větérka pomalu spuštěna dolů a musí být postupováno podle § 37 odst. 2 až 4.
b) Jestliže se normální plamen neprodloužil, musí se zkoumat plamenem zmenšeným tak, že má co nejmenší svítící hrot.
(2) Vznítí-li se třaskavé plyny v koši větérky, musí se větérka pomalu svisle spouštět dolů a shasnout stažením knotu nebo zamezením přístupu vzduchu, nikdy trhnutím nebo sfouknutím.
(3) Na nedýchatelné plyny se zkoumá pozvolným spouštěním větérky k počvě.
Rozsvěcování větérky v dole
§ 139.
Větérka se smí v dole rozsvěcovat jen vnitřním zapalovačem a jen ve vtažném průchodním větrním proudu. Při tom se musí držet u spodku díla.
Poučení o zacházení s větérkou.
§ 140.
Každého dělníka, jemuž má být z příkazu závodní správy po prvé přidělena větérka, musí určený orgán poučit o jejím zařízení, o jejích možných vadách a o zjišťování plynů.
Záložní lampy v dole.
§ 141.
(1)Ve všech dolech, i když se v nich smí užívat otevřeného světla, musí být na vhodných místech připraven přiměřený počet záložních bezpečnostních lamp.
(2) Za záložní lampy podle předchozího odstavce lze pokládat též přenosné lampy dělníků, kteří jsou zaměstnáni na místech osvětlených stálým světlem.
E. Lampovny.
Povinnost zřídit lampovnu.
§ 142.
Každý závod musí mít lampovnu pro přenosné lampy používané na závodě.
Společná ustanovení.
§ 143.
(1) Každá místnost lampovny musí mít vlastní východ, jehož dveře se musí otvírat ven.
(2) K hašení ohně musí být připraveny nádoby s pískem u východu z každé místnosti lampovny.
(3) Čisticí hmoty a jiné hořlaviny musí být uschovávány v uzavřených plechových nádobách. Upotřebené hmoty musí býti denně odstraňovány z lampovny.
(4) Lampovny smějí být osvětlovány jen elektricky nebo zvenčí.
(5) Elektrické zařízení lampovny musí být provedeno podle předpisů ESČ pro místa nebezpečná výbuchem.
Karbidové lampovny.
§ 144.
(1) Karbidové lampovny musí vyhovovat těmto podmínkám:
a) Užívá-li se na závodě nejvýše 30 lamp, postačí pro úschovu a přípravu lamp jakákoli suchá dostatečně větraná místnost. Pracuje-li se s karbidem, musí být patřičně vzdálen otevřený oheň, otevřené světlo a voda.
b) Užívá-li se na závodě 31—200 lamp, musí být lampovna suchá, dobře větraná a ohnivzdorná.
c) Lampovna pro 201—400 lamp musí mít dvě místnosti, a to jednu pro uschování lamp a druhou pro čištění a plnění lamp. Tyto místnosti musí být od sebe odděleny zdí a železnými nebo plechem pobitými dveřmi, jež mají být stále zavřeny.
d) Lampovna pro více než 400 lamp musí být vzdálena od obytných budov nejméně 10 m, od provozoven aspoň 5 m, anebo musí být od provozoven oddělena zdí alespoň 45 cm silnou.
(2) Lampovna musí být tak veliká, aby na každých započatých sto lamp s normálním plněním (250 g karbidu) připadlo nejméně 20 m3 vzduchu.
(3) Lampovna musí mít lehký strop a střechu Okna musí mít větrací křídla a musí se otvírat ven.
(4) Každá místnost lampovny musí být odvětrána otvorem ve stropě do zvláštního komínu. Jeho ústí nad střechou musí být upraveno tak, aby byl chráněn proti dešti a sněhu a aby plyny nebo prach nemohly z větracího komínu vniknout do jiných místností nebo aby je nikdo nemohl zapálit, Je-li větrací komín vzdálen od komínu topenišť méně než 5 m, musí končit aspoň o 1 m výše.
(5) Místa určená k vyprazdňování a čištění lamp musí být opatřena odssávacím zařízením a tak upravena, aby zbytky karbidu byly odváděny do otevřené jímky mimo budovu. Jímka musí být ohrazena zábradlím ve vzdálenosti 2 m od okraje.
(6) Pro otop lampovny se nesmí užívat železných kamen; jiných kamen lze použít, obsluhují-li se zvenčí a jsou-li dokonale uzavřena proti vniknutí acetylenu.
(7) V lampovně musí být vyvěšeny směrnice pro její provoz, schválené revírním báňským úřadem.
Lampovny pro bezpečnostní lampy.
§ 145.
(1) Lampovna pro důlní elektrické lampy a větérky musí být prostorná a ohnivzdorná.
(2) Připravené důlní elektrické lampy a větérky musí být zavěšeny odděleně (podle druhu) na místech k tomu určených a označených číslem lampy.
(3) V blízkosti nabíjecích stojanů nesmí být použito otevřeného světla, pokud se nabíjejí akumulátory.
(4) V lampovně pro větérky se nesmí kouřit ani použít otevřeného světla k rozsvěcování větérek nebo k osvětlení lampovny.
(5) Větérka se smí rozsvěcovat v lampovně jen vnitřním zapalovačem, a to jen tehdy, je-li uzavřena.
§ 146.
(1) Užívá-li se na závodě stále více než 30 větérek, musí se zřídit při lampovně zvláštní ohnivzdorná místnost pro plnění větérek. Plnírna musí být dostatečně větrána a tak vytápěna i osvětlována, aby bylo vyloučeno zapálení benzinu nebo jeho par.
(2) Užívá-li se na závodě stále nejvíce 30 větérek, může sloužit jako plnírna
a) oddělený výklenek lampovny pro bezpečnostní lampy, plní-li se větérky samočinným dávkovačem benzinu, nebo
b) každá ohnivzdorná místnost, jež se dá zamknout a přiměřeně větrat.
Zacházení s benzinem.
§ 147.
(1) Zásoba benzinu v lampovně nesmí překročovat potřebu na 24 hodin.
(2) Nepřivádí-li se benzin ze skladiště do lampovny přímo zvláštním potrubím, smí se odebírat ze skladiště a dopravovat do lampovny jen za denního světla nebo při bezpečnostním osvětlení. V plnírně smí být benzin uložen jen v těsných uzavřených záložních nádobách. Tyto nádoby nesmějí mít větší obsah než po 25 litrech a musí být zařízeny tak, aby nemohly vzniknout jiné ztráty benzinu než nepatrným odkapáváním při plnění. Benzin odkapávající při plnění musí být zachycován do zvláštní nádobku.
(3) Jsou-li plnicí nádoby spojeny potrubím se zásobní nádobou ve skladišti, musí být potrubí opatřeno uzavíracím kohoutem jak ve skladišti, tak v plnírně. Jakmile je přečerpání skončeno, musí být oba kohouty ihned uzavřeny; používá-li se však samočinných dávkovačů benzinu, smějí být kohouty v potrubí uzavřeny teprve po ukončeném plnění větérek.
F. Opatřování a udržování bezpečnostních lamp.
Povinnost závodního.
§ 148.
(1) Závodní se musí postarat., aby bezpečnostní lampy povolených typů byly dodány do lampovny v potřebném počtu a udržovány v upotřebitelném stavu.
(2) Na každém dole II. nebo III. třídy nebezpečí musí být pohotově aspoň o 10% více důlních elektrických lamp, než činí celkový stav zaměstnanců pod zemí, kteří používají těchto lamp.
(3) Větérek musí být o 10% více, než je lidí, kterým smějí být vydány podle § 132 odst. 3.
Odpovědnost lampaře.
§ 149.
(1) Lampař odpovídá za udržování lamp v upotřebitelném stavu a za jejich správné vydávání a přijímání (§§ 155 a 156).
(2) Lampař nesmí opatrovat a vydávat lampy, které nebyly dodány závodem.
(3) Pro záchrannou službu musí lampař udržovat neustále v pohotovém stavu potřebný počet lamp a nesmí je vydat k jinému účelu, než pro který jsou určeny.
Prohlídka větérky před vydáním.
§ 150.
U větérky se musí lampař přesvědčit před jejím vydáním, je-li větérka správně uzavřena, nemá-li prasklé sklo, přiléhají-li její části neprodyšně k sobě, není-li přeplněna benzinem, má-li dva drátěné koše s ochranným plechovým pláštěm, nejsou-li koše znečištěné, děravé nebo poškozené a zda se vzájemně nedotýkají, je-li možno šroubem lehce stáhnout knot a nemůže-li hák poškoditi koše. Kromě toho musí lampař před vydáním rozsvítit větérku a přezkoušet stlačeným vzduchem, jsou-li spoje všude těsné.
Prohlídka elektrické lampy před vydáním.
§ 151.
U elektrické důlní lampy se musí lampař před jejím vydáním přesvědčit, je-li správně uzavřena a nabitá, není-li sklo prasklé, není-li některá část lampy uvolněna, nevytéká-li z lampy kapalina a zda lampa svítí.
Prohlídka a ošetření lampy po vrácení.
§ 152.
Po vrácení lampy se musí lampař přesvědčit, je-li lampa uzavřena a není-li poškozena. Zjistí-li násilné otevření nebo poškození, musí to ohlásit závodnímu. Jinak musí každou vrácenou lampu otevřít, rozebrat, vyčistit a po nabití nebo naplnění znovu složit a zavřít. Poškozenou lampu musí opravit nebo odevzdat k opravě a poznamenat její číslo.
Periodické prohlídky lamp.
§ 153.
(1) U elektrických lamp a větérek musí lampař čas od času namátkou přezkoušet, není-li doba jejich svítivosti kratší než 10 hodin.
(2) Každá bezpečnostní lampa musí být prohlédnuta odbojníkem před svým prvním použitím a pak aspoň jednou za rok. O výsledku těchto prohlídek musí být vedeny zvláštní záznamy.
G. Lampová kontrola.
Očíslování lamp.
§ 154.
(1) Kdo sjíždí do dolu, musí mít číslovanou lampu z lampovny.
(2) Každý důlní zaměstnanec musí mít vždy tutéž lampu. Její číslo se musí shodovat s číslem jeho lampové známky. Je-li tato lampa v opravě, vydá lampař zaměstnanci náhradní lampu a poznamená to.
Vydávání lamp.
§ 155.
(1) Každý dělník musí před sjezdem do dolu osobně odevzdat svou lampovou známku. Lampař mu za ni vydá jeho lampu.
(2) Bez lampové známky smějí být lampy vydány jen technickým zaměstnancům závodu nebo podniku, omanům báňských úřadů, jakož i z příkazu správy závodu cizím lidem, jejichž jména musí lampař zaznamenat.
(3) Pro výdej větérek platí kromě toho předpis § 132 odst. 3.
(4) Záložní lampy pro záchrannou službu smí lampař vydat jen na příkaz vedoucího dozorce nebo závodního.
(5) O výdeji lamp musí lampař vést zvláštní záznamy, z nichž lze kdykoli zjistit, komu byla určitá lampa vydána.
Vracení lamp.
§ 156.
(1) Každý dělník musí po výjezdu z dolu osobně odevzdat svou lampu. Lampař mu za ni vrátí jeho lampovou známku.
(2) Lampař se musí po skončení každé směny přesvědčit, zda byly vráceny všechny lampy, které vydal před směnou nebo ve směně. Zjistí-li se, že některá lampa chybí, musí to ihned ohlásit závodnímu.
Lampová kontrola v nepracovních směnách na malých dolech.
§ 157.
(1) V nepracovních směnách na malých dolech provádí lampovou kontrolu, není-li v lampovně stálá obsluha, jiný zaměstnanec na povrchu, kterého tím pověří závodní a který obdrží potřebný počet lamp.
(2) Pověřený zaměstnanec vydá lampy a zapíše jména těch, jimž vydal lampy. Po výjezdu dělníků z dolu převezme opět lampy a škrtne dotčená jména v záznamu. Zjistí-li, že některá lampa chybí, oznámí to ihned závodnímu.
VI. Opatření pro dorozumění a únik z dolů.
Telefon.
§ 158.
Závodní telefonní ústředna (viz § 14 vyhlášky ministerstva průmyslu č. 168/1947 Ú. l. I, o organisaci záchranné služby v hornických závodech) musí mít telefonní spojení také se vzdálenějšími důlními odděleními se soustředěnou těžbou.
Poplachová opatření.
§ 159.
Aby bylo umožněno co nejrychlejší odvolání mužstva z ohrožených pracovišť v případě nebezpečí, musí závodní určití způsoby vyhlašování poplachů v dole. O významu způsobů poplachu musí být poučeni jak dozorci, tak veškeré důlní osazenstvo.
VII. Organisace dozoru.
A. Povinnosti závodního.
Větrní a požární mapy.
§ 160.
(1) U každého závodu musí být založeny a běžně doplňovány:
1. Požární mapy, do nichž se zakreslují:
a) větší mourové trhliny,
b) vodovodní síť na povrchu i v dole s udáním průměru potrubí, vodního tlaku, uzávěr, přípojek a vodního zdroje,
c) hasičská skladiště,
d) větrní cesty, hráze, revírní a úsekové uzávěry, kouřové a hrázové dveře,
e) vodní nebo prachové uzávěry,
f) všechny telefonní stanice pod zemí.
2. Větrní mapy, poskytující přehled o vedení větrního proudu a jeho rozdělení do jednotlivých větrních oddělení až k výduchu. Ve větrních mapách třeba vyznačiti značkami podle vyhlášky báňského hejtmanství č. 1029/1949 Ú. l. I místa, kde se větry měří, a zařízení k odvádění, oddělení a uzavření větrních proudů.
(2) Shora uvedené údaje o protipožárních zařízeních a o větrání mohou být zobrazeny též na jedné mapě, netrpí-li tím přehlednost (požární a větrní mapa).
(3) Snímek každé požární mapy musí být uložen u revírního báňského úřadu. Snímek musí býti každoročně v lednu doplňován.
Knihy.
§ 161.
U každého dolu musí být založeným běžně vedeny:
a) kniha o měření a rozborech větrů podle vzoru příl. 2 (§ 18 odst. 2),
b) kniha o předběžných prohlídkách pracovišť (§ 36 odst. 2),
c) kniha o větrání (§ 36 odst. 3),
d) požární kniha, do níž se zapisují zprávy o všech výbuších, zápalních a ohních, s vyznačením místa (s náčrtkem), doby, příčiny vzniku, průběhu a zdolání,
e) kniha o vodních a prachových uzávěrách podle vzorů příl. 4 a 5 (§§ 116 až 121),
f) kniha zkoušek kamenného prachu před použitím podle vzoru příl. 6 (§§ 124 až 126),
g) kniha pro lampovnu (§§ 152 až 157),
h) kniha hlášení zápar a ohňů (§ 170 písm. e).
Zvláštní dozorci.
§ 162.
(1) Závodní musí ustanoviti a revírnímu báňskému úřadu oznámiti dozorce nad větráním, požárního důlního a dozorce nad zařízeními proti nebezpečí uhelného prachu.
(2) Tento trojí dozor může býti sloučen v osobě jednoho dozorce.
Požárníci.
§ 163.
(1) Závodní musí ze spolehlivých a zkušených lidí ustanoviti a v požární knize zapsati potřebný počet požárníků; na dolech I. třídy nebezpečí mohou požární hlídkovou službu konati dozorci.
(2) Požární hlídková služba v dolech II. a III. třídy nebezpečí musí býti nepřetržitá; výjimku povoluje revírní báňský úřad.
(3) Závodní zařídí zhotovení mapy obchůzky požárníků, na které musí být přesně vyznačeny úseky požárníkům přidělené a místa ve výdušném proudu, kde si požárníci předávají službu. Mapa obchůzky požárníků musí být vyvěšena v místnosti, přístupné každodenně požárníkům.
První pomoc.
§ 164.
(1) Závodní musí zaříditi, aby všichni dozorci a důlní úředníci byli nejméně jednou za rok poučováni o první pomoci při neštěstích, způsobených výbuchy, ohni a nedýchatelnými plyny, a vzhledem k této poslední příčině zvláště o oživovacích pokusech s použitím i bez použití kyslíku.
(2) O provedeném poučení podle odstavce 1 musí závodní podati zprávu revírnímu báňskému úřadu.
(3) Na závodě musí být stále pohotově kyslíkový křísící přístroj a člověk, který s ním umí zacházet.
Služební předpisy.
§ 165.
(1) Závodní musí vydati, přihlížeje k ustanovením této vyhlášky, jakož i k dalším předpisům báňskými úřady vydaným a k zvláštním poměrům každého závodu, služební předpisy o povinnostech
a) požárníků,
b) hasičů s ohledem na požáry na povrchu (požární řád),
c) požárních družstev s ohledem na důlní ohně,
d) lampařů,
e) ostatních dělníků
(2) Dále musí závodní vydati všeobecný služební předpis o chování dozorců a dělníků pří nastalém výbuchu nebo při ohni, o záchranných pracích, o místech určených k záchraně a pod.
(3) Služební předpisy podle odstavců 1 a 2 mají býti pokud možno jednotné pro celý revír a musí býti schváleny revírním báňským úřadem. Po jednom výtisku příslušných služebních předpisů musí závodní vydat na potvrzení každému dotčenému zaměstnanci.
(4) Závodní musí také každému dozorčímu orgánu vydati po jednom výtisku této vyhlášky, doplněné otiskem vývěsky podle § 1 odst. 5.
Hlášení úřadu.
§ 166.
(1) Závodní musí revírnímu báňskému úřadu hlásiti
a) každý zjištěný výskyt třaskavých plynů u dolů, v nichž se používá otevřeného světla,
b) každé vzplanutí a výbuch třaskavých větrů nebo uhelného prachu,
e) každý nebezpečný oheň.
(2) Při nebezpečí v prodlení musí být hlášení podáno telefonicky
B. Povinnosti dozorců.
§ 167.
Dozorci jsou povinni:
a) Dbáti, aby byly zachovávány všechny předpisy této vyhlášky, jakož i zvláštní nařízení revírního báňského úřadu a závodního. Pokud sami nemohou dát odstranit zjištěné závady, musí je zapsat do knihy denního hlášení a hlásiti osobně závodnímu. Dostanou-li od závodního příkaz k odstranění závad, musí tento příkaz provést /co nejrychleji nebo v určené lhůtě a co nejsvědomitěji.
b) Připomínati na pracovištích ve svěřeném úseku všem horníkům jejich povinnosti a poučovati je o nebezpečích v dole se vyskytujících.
c) Každodenně zkoušeti větrní dveře, zda nejsou poškozené, zda se samočinně zavírají, zda zůstávají zavřené, zda dobře těsní a zda jsou nepoužívané dveře vyvěšeny. Dále musí každodenně zkoušeti větračky, zda jsou utěsněny a nepoškozené, zda jsou prodlouženy až do pracovišť a zahnuty (§ 30 odst. 2).
d) Bedlivě sledovati všechna místa nebezpečná ohněm a zkoušeti všechna zařízení, připravená pro zmáhání ohňů.
e) Běžně zjišťovati, zda korýtka vodních uzávěr jsou naplněna vodou nebo zda kamenný prach na přehradách je fouknutím rozviřitelný, dáti doplniti korýtka vodou nebo naplniti prachové přehrady čerstvým kamenným prachem.
f) Zaříditi zamezení vývinu uhelného prachu a jeho zneškodňování (§§ 112 až 115).
C. Povinnosti dozorce nad větráním.
§ 168.
(1) Dozorce nad větráním je povinen dbáti, aby byly plněny předpisy pro větrání dolu (§§ 20 až 48).
(2) Všechny závady, které zjisti, zapíše do knihy o větrání [§ 161 písm. c)] a hlásí závodnímu, i když je dal mezitím sám odstraniti.
D. Povinnosti požárního důlního.
§ 169.
(1) Požární důlní má tyto povinnosti:
a) Dbá, aby byly v dole plněny předpisy § 5 odst. 1 a §§ 49 až 53, 60 až 63 a 69 až 76 pro zabezpečení proti ohňům.
b) Provádí prohlídky podle § 5 odst. 2, § 71 odst. 2 a § 74 odst. 3.
c) Vede požární knihu [§ 161 písm. d)].
d) Pečuje o to, aby požární mapa (§ 160 odst. 1 č. 1) byla běžně doplňována.
e) Dbá, aby požárníci konali řádně svoji službu. Zařizuje, aby byli vyrozuměni o poklesu barometrického tlaku a příležitostně je poučuje.
f) Provádí příležitostná poučování požárních družstev (§ 76) o způsobech zmáhání ohňů. Kde není zřízeno požární družstvo, kontroluje, zda dozorci mají v patrnosti potřebné zaměstnance podle § 76 odst. 2 a příležitostně je poučuje.
g) V případě potřeby dbá na pohotovost záchranné čety po př. kyslíkového křísicího přístroje podle § 93.
(2) Všechny závady, které požární důlní zjistí, zapíše do požární knihy [§ 161 písm. d)] a hlásí závodnímu, i když je dal mezitím sám odstranit.
E. Povinnost požárníků.
§ 170.
Požárníci mají tyto povinnosti:
a) Projdou a prohlédnou každodenně úsek dolu jim vymezený, jak je vyznačen na mapě obchůzky požárníků (§ 163 odst. 3).
b) V zájmu nepřetržitosti požární služby dodržují přesně stanovenou směnu a předávají si službu na místech, určených na mapě obchůzky požárníků.
c) Kontrolují při svých pochůzkách větrní dveře, větračky, pomocné větráky, zda v hrázích nevznikly trhliny, zda jsou vrty a trubky utěsněny a zda je dodržován zákaz kouření. Kontrolují dále, zdali jsou všude v pořádku vodovody, zda má voda potřebný provozní tlak, zda jsou v pořádku telefony a revírní a úsekové uzávěry. Zjištěné závady ohlásí nejbližšímu zastižitelnému dozorci a požárnímu důlnímu.
d) Při svých pochůzkách zjišťují známky po záparách a ohních a prohlížejí zejména požární hráze a jiná ohněm nebezpečná místa, která závodní správa označila tabulkami. Na těchto tabulkách zaznamenají s podpisem datum a hodinu prohlídky. Zjišťují také třaskavé a nedýchatelné plyny benzinovou větérkou, zvláště u požárních hrázi. Zjistí-li plyny, hlásí to nejblíže zastižitelnému dozorci, a jde-li o plyny v nebezpečném množství, vyrozumí o svém zjištění ihned také horníky pracující v okolí.
e) Každou zjištěnou záparu nebo oheň ohlásí co nejrychleji nejblíže zastižitelnému dozorci. Je-li při tom nebezpečí pro osazenstvo, vyrozumí o svém zjištění ihned také v okolí pracující horníky. Zjištěné zápary a ohně zapisují kromě toho do knihy hlášení zápar a ohňů [§ 161 písm. h)].
f) Zmáhají sami menší zápary a ohně nebo podniknou aspoň první kroky k jejich zmáhání, zvláště tehdy, není-li dozorce na blízku a lze-li včasným zásahem odvrátiti nebezpečí nebo škodu. Při tom musí zachovávati bezpečnostní pravidla pro zmáhání ohňů (§§ 86 až 92). Provedené zmáhání nesmí však býti na překážku dokončení jejich povinné obchůzky.
F. Povinnosti dozorce nad zařízeními proti nebezpečí uhelného prachu.
§ 171.
(1) Dozorce nad zařízeními proti nebezpečí uhelného prachu má tyto povinnosti:
a) Dbá, aby byly dodržovány předpisy pro zabezpečení dolu proti výbuchům uhelného prachu (§§ 112 až 121).
b) Bere vzorky kamenného prachu, pokud je v dole používán, a dává je zkoušeti před jeho upotřebením v dole (§§ 124 až 127).
c) Vede knihu o vodních a prachových uzávěrách [§ 161 písm. e)] a knihu zkoušek kamenného prachu před použití (§ 161 písm. f).
d) Pečuje o to, aby vodní i prachové uzávěry byly běžně zanášeny do požární mapy (§ 160 odst. 1 č. 1).
(2) Všechny závady, které dozorce na zařízeních proti nebezpečí uhelného prachu zjistí, zapíše do knihy o vodních a prachových uzávěrách [§ 161 písm. e)] a hlásí závodnímu, i když je dal mezitím odstranit.
VIII. Závěrečná ustanovení.
Výjimky.
§ 172.
Výjimky z předpisů této vyhlášky povoluje, pokud není v této vyhlášce jinak stanoveno, báňské hejtmanství.
Trestní ustanovení.
§ 173.
Přestupky proti ustanovením této vyhlášky se trestají podle trestních zákonů.
Zrušení dosavadních předpisů.
§ 174.
Touto vyhláškou se zrušují:
a) nařízení báňského hejtmanství v Praze č. 240/1947 Ú. l. I, o provozu hnědouhelných dolů s třaskavými větry,
b) nařízení báňského hejtmanství v Praze č. 147/1947 Ú. l. I, o zabezpečení hnědouhelných dolů proti požárům,
c) nařízení báňského hejtmanství v Praze č. 2151/1946 Ú. l. I, o opatřeních proti nebezpečí výbuchu uhelného prachu na hnědouhelných dolech v obvodu revírních báňských úřadů v Teplicích-Šanově, Mostě, Chomutově a Karlových Varech,
d) vyhláška báňského hejtmanství v Praze č. 319/1947 Ú. l. I, kterou se vydávají prováděcí předpisy k nařízení báňského hejtmanství v Praze č. 2151/1946 Ú. l. I,
e) všechny dřívější výnosy revírních báňských úřadů v býv. zemi České, které jsou v rozporu s touto vyhláškou anebo se týkají věcí upravených touto vyhláškou; tyto výnosy oznámí revírní báňský úřad všem báňským závodům a podnikům svého okresu.
Účinnost.
§ 175.
Tato vyhláška nabývá účinnosti 30 dnů po vyhlášení. Pokud provedení některých ustanovení bude vyžadovati delší doby, povolí revírní báňský úřad na žádost závodu přiměřenou lhůtu.

Přednosta:
Ing. Doubrava v. r.


Příloha 1

Příloha 2

Příloha 3

Příloha 4

Příloha 5

Příloha 6