113/1992 Sb.
Sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí o sjednání Smlouvy mezi Českou a Slovenskou Federativní Republikou a Rakouskou republikou o vzájemném výkonu soudních rozhodnutí ve věcech trestních

113
SDĚLENÍ
federálního ministerstva zahraničních věcí

Federální ministerstvo zahraničních věcí sděluje, že dne 20. května 1990 byla ve Vídni podepsána Smlouva mezi Českou a Slovenskou Federativní Republikou a Rakouskou republikou o vzájemném výkonu soudních rozhodnutí ve věcech trestních.
Se Smlouvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění České a Slovenské Federativní Republiky a prezident České a Slovenské Federativní Republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 17. prosince 1991.
Smlouva vstoupila v platnost na základě svého článku 26 odst. 1 dnem 1. března 1992.
České znění Smlouvy se vyhlašuje současně.


SMLOUVA
mezi Českou a Slovenskou Federativní Republikou a Rakouskou republikou o vzájemném výkonu soudních rozhodnutí ve věcech trestních
Prezident České a Slovenské Federativní Republiky a spolkový prezident Rakouské republiky,
vedeni snahou dále rozvíjet dobré sousedské vztahy a usnadnit právní vztahy mezi oběma státy,
přihlížejíce k tomu, že výkon trestu odnětí svobody ve státě, jehož jsou odsouzení státními občany, přispěje k jejich resocializaci,
jakož i vedeni přáním plně a důsledně plnit ustanovení Závěrečného aktu Konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě a jejích následných dokumentů,
se dohodli uzavřít tuto smlouvu a za tím účelem jmenovali svými zmocněnci:
prezident České a Slovenské Federativní Republiky
pana Jiřího Dienstbiera,
místopředsedu vlády České a Slovenské Federativní Republiky a ministra zahraničních věcí,
spolkový prezident Rakouské republiky
pana Dr. Aloise Mocka,
spolkového ministra zahraničních věcí,
kteří po výměně svých plných mocí, jež byly shledány v dobré a náležité formě, dohodli se na tomto:
ČÁST PRVNÍ
Všeobecná ustanovení
Článek 1
(1) Smluvní státy se zavazují vykonávat na žádost a za podmínek stanovených touto smlouvou rozhodnutí ve věcech trestních, jimiž byli státní občané jednoho ze smluvních států pravomocně odsouzeni soudem druhého státu k trestu odnětí svobody nebo k ochrannému opatření.
(2) Za státního občana smluvního státu se považuje osoba, která podle právního řádu tohoto státu má jeho státní občanství. Osoby, které mají státní občanství obou smluvních států, se podle této smlouvy nepředávají.
(3) V této smlouvě výraz „ochranné opatření“ znamená opatření spojené s odnětím svobody, které se ukládá podle trestních zákonů rozhodnutím soudů vedle trestu nebo namísto něho. Je-li doba opatření, která se má ještě vykonat, neurčitá, vychází se z nejvyšší výměry přípustné podle zákona.
Článek 2
(1) Žádost podle článku 1 odst. 1 podává stát, jehož soud vynesl rozhodnutí (stát odsuzující). Stát, v němž má být soudní rozhodnutí vykonáno (stát vykonávající), může dát u státu odsuzujícího podnět k podání žádosti podle článku 1 odst. 1.
(2) Odsouzený, jeho zákonný zástupce, manžel, jeho příbuzní v pokolení přímém a jeho sourozenci mohou u každého ze smluvních států dát podnět k postupu podle odstavce 1. Stát odsuzující poučí odsouzeného o této možnosti.
Článek 3
Písemný styk podle této smlouvy se uskutečňuje mezi ministrem spravedlnosti České republiky nebo ministrem spravedlnosti Slovenské republiky na straně jedné a spolkovým ministrem spravedlnosti Rakouské republiky na straně druhé. Diplomatická cesta se tím nevylučuje.
Článek 4
Žádosti, sdělení a písemnosti k nim připojené není třeba překládat ani legalizovat.
ČÁST DRUHÁ
Převzetí výkonu rozhodnutí a jeho účinky
Článek 5
Výkon rozhodnutí se přebírá jen tehdy, jestliže čin, jehož se rozhodnutí týká, je soudně trestným činem podle právního řádu obou smluvních států.
Článek 6
(1) Výkon soudního rozhodnutí týkajícího se trestného činu záležejícího v porušení předpisů o dávkách, daních, clu, monopolech a devizách nebo předpisů o oběhu zboží nebo o zahraničním obchodu se přebírá, pokud jednání, pro které došlo k odsouzení, by bylo soudně trestné i podle srovnatelných trestních ustanovení státu vykonávajícího.
(2) Převzetí výkonu rozhodnutí nelze odmítnout jen proto, že v právním řádu státu vykonávajícího nejsou ustanovení týkající se dávek, daní, cla, monopolů nebo deviz nebo ustanovení o oběhu zboží nebo zahraničním obchodu toho druhu, jaká jsou v právním řádu státu odsuzujícího.
Článek 7
Výkon rozhodnutí se nepřebírá, jestliže čin, jehož se rozhodnutí týká, je podle názoru státu vykonávajícího trestným činem politického charakteru, u něhož se zřetelem ke všem okolnostem případu, zejména způsobu spáchání, použitým nebo zamýšleným prostředkům nebo závažnosti vzniklých nebo možných následků, nepřevažuje kriminální charakter.
Článek 8
Výkon rozhodnutí se nepřebírá, jestliže čin, kterého se rozhodnutí týká, má podle názoru státu vykonávajícího výlučně povahu vojenského trestného činu.
Článek 9
Výkon rozhodnutí může být odmítnut, jestliže
a) výkon trestu nebo ochranného opatření je promlčen nebo není přípustný z jiných důvodů podle právního řádu jednoho ze smluvních států;
b) odsouzený byl ve státě vykonávajícím pro týž čin pravomocně odsouzen, zproštěn nebo trestní stíhání bylo s konečnou platností zastaveno z jiných než procesně právních důvodů;
c) rozhodnutí bylo vydáno výjimečným soudem, který byl ustanoven jen dočasně;
d) podle názoru státu vykonávajícího by to ohrozilo jeho veřejný pořádek nebo zásady jeho právního řádu;
e) odsouzený nebo jeho zákonný zástupce s tím projevil nesouhlas;
f) odsouzený je ve výkonu trestu ve státě odsuzujícím a v době doručení žádosti má vykonat trest odnětí svobody nebo ochranné opatření nepřevyšující čtyři měsíce. Při posouzení tohoto předpokladu se více trestů nebo ochranných opatření nebo jejich nevykonaných zbytků sečtou. Je-li doba výkonu ochranného opatření neurčitá, je rozhodující den, kdy podle právního řádu státu odsuzujícího je nutno je ukončit;
g) odsouzený má bydliště nebo trvalý pobyt ve státě odsuzujícím.
Článek 10
Výkon rozhodnutí, které bylo vyneseno v nepřítomnosti odsouzeného, se převezme jen tehdy, jestliže odsouzený byl o řízení, které bylo proti němu vedeno, vyrozuměn a v tomto řízení mohl uplatnit svá práva na obhajobu.
Článek 11
Nastanou-li podle názoru státu odsuzujícího podmínky pro převzetí výkonu rozhodnutí podle této smlouvy, může tento stát požádat stát vykonávající o převzetí výkonu rozhodnutí. Nepodá-li žádost, přestože k tomu dal podnět stát vykonávající, sdělí mu důvody.
Článek 12
(1) Žádosti podle této smlouvy se podávají písemně.
(2) K žádosti je třeba připojit:
a) vyhotovení nebo ověřený opis rozsudku, opatřený potvrzením o právní moci a vykonatelnosti, i případných rozhodnutí o opravných prostředcích;
b) opis použitých zákonných ustanovení, jakož i ustanovení o podmíněném propuštění;
c) údaje o odsouzeném, jeho státním občanství, bydlišti nebo trvalém pobytu;
d) potvrzení o vykonané části trestu nebo ochranného opatření a započitatelné době vazby;
e) protokol o vyjádření odsouzeného, nachází-li se ještě na území státu odsuzujícího, k možnosti převzetí výkonu rozhodnutí;
f) další podklady a údaje, které mohou mít význam pro posouzení žádosti.
Článek 13
Jestliže stát vykonávající shledá podklady a údaje, které mu byly sděleny, nedostatečnými, vyžádá si potřebná doplnění. Pro doručení doplnění může určit přiměřenou lhůtu; lhůta může být na žádost prodloužena. Nebude-li žádosti o doplnění vyhověno, bude o převzetí výkonu rozhodnuto na základě podkladů a údajů, které jsou k dispozici.
Článek 14
Stát vykonávající vyrozumí co nejdříve stát odsuzující, zda a do jaké míry bude žádosti vyhověno. Každé úplné nebo částečné odmítnutí žádosti je třeba odůvodnit. Je-li důvodem odmítnutí nesouhlas odsouzeného nacházejícího se na území státu vykonávajícího, musí být státu odsuzujícímu předán protokol o tomto nesouhlasu.
Článek 15
(1) Jestliže výkon rozhodnutí byl převzat, stanoví soud státu vykonávajícího trest odnětí svobody nebo ochranné opatření téhož druhu a v trvání, v jakém byly uloženy ve státě odsuzujícím. Je-li však tento trest nebo ochranné opatření co do druhu nebo trvání neslučitelné s právním řádem státu vykonávajícího, přizpůsobí jej stát vykonávající trestu nebo ochrannému opatření stanovenému jeho právním řádem za stejný trestný čin. Trest nebo ochranné opatření musí svým druhem a trváním co nejvíce odpovídat trestu nebo ochrannému opatření, které bylo uloženo rozhodnutím, jež se má vykonat. V každém případě stát vykonávající vychází ze skutkových zjištění, která jsou podkladem rozhodnutí vydaného ve státě odsuzujícím.
(2) Celkový dopad výkonu rozhodnutí ve státě vykonávajícím nesmí být pro odsouzeného nepříznivější než v případě pokračování výkonu rozhodnutí ve státě odsuzujícím.
(3) Výkon rozhodnutí včetně podmíněného propuštění se řídí právním řádem státu vykonávajícího. Právní předpisy státu odsuzujícího ve věci podmíněného propuštění pro odsouzeného příznivější se však použijí, pokud to není v rozporu se zásadami právního řádu státu vykonávajícího.
(4) Doba strávená ve vazbě nebo část trestu nebo ochranného opatření vykonaná ve státě odsuzujícím se započítá do doby trvání trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření, která má být vykonána ve státě vykonávajícím.
(5) V případě dodatečného zrušení nebo změny soudního rozhodnutí (článek 18 odst. 3) soud státu vykonávajícího, pokud je to třeba, znovu rozhodne o trestu odnětí svobody nebo o ochranném opatření, které je třeba vykonat.
Článek 16
Jestliže došlo k odsouzení za více trestných činů, ale převzetí výkonu se vztahuje jen na část trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření připadajícího na některý nebo některé z těchto trestných činů, soud státu vykonávajícího při rozhodování podle článku 15 odst. 1 určí část trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření, která připadá na tyto trestné činy a která se má vykonat.
Článek 17
(1) Je-li žádosti o převzetí výkonu rozhodnutí vyhověno, stát odsuzující předá odsouzeného v nejkratší možné lhůtě do státu vykonávajícího. Jestliže k předání již došlo nebo jestliže odsouzený se ve státě vykonávajícím již nachází, žádná další opatření k předání se ve státě odsuzujícím již nečiní.
(2) Jestliže se odsouzený vyhýbá výkonu rozhodnutí ve státě vykonávajícím, stát odsuzující znovu nabývá právo vykonat rozhodnutí.
(3) Právo státu odsuzujícího vykonat rozhodnutí zaniká s konečnou platností, jestliže si odsouzený trest nebo ochranné opatření odpykal nebo jestliže mu byl jejich výkon s konečnou platností prominut.
(4) Jestliže ve státě vykonávajícím bylo proti odsouzenému zahájeno trestní stíhání pro trestný čin, který je předmětem žádosti o převzetí výkonu a jestliže bylo žádosti vyhověno, tento stát přeruší trestní stíhání. Právo na stíhání opět nabývá, jestliže se odsouzený výkonu rozhodnutí vyhýbá. Stát vykonávající zastaví trestní stíhání s konečnou platností, jestliže bylo rozhodnutí vykonáno nebo jestliže byl jeho výkon s konečnou platností prominut.
Článek 18
(1) Na odsouzeného se plně vztahuje amnestie udělená jak státem odsuzujícím, tak státem vykonávajícím.
(2) Milost může udělit odsouzenému stát vykonávající. Tím není vyloučeno právo státu odsuzujícího doporučit státu vykonávajícímu udělení milosti. Takové doporučení bude ve státě vykonávajícím při rozhodování o milosti blahovolně posouzeno. Nedotčeno zůstává též právo státu odsuzujícího udělit milost s účinností pro oblast svého právního řádu.
(3) Pro zrušení nebo změnu soudního rozhodnutí, jehož výkon byl převzat, je výlučně příslušný stát odsuzující.
Článek 19
(1) Smluvní státy se v nejkratší možné lhůtě vzájemně vyrozumí o všech okolnostech, které by mohly ovlivnit výkon rozhodnutí, a předají si navzájem vyhotovení nebo ověřené opisy vydaných rozhodnutí.
(2) Stát odsuzující vyrozumí stát vykonávající zejména o udělení amnestie nebo o zrušení či změně soudního rozhodnutí, jehož výkon byl převzat.
(3) Stát vykonávající vyrozumí stát odsuzující, jestliže se odsouzený vyhýbá výkonu trestu, jakož i o propuštění z výkonu trestu či ochranného opatření.
Článek 20
(1) Nachází-li se odsouzený na území státu odsuzujícího, bude předán státu vykonávajícímu v místě hraničního přechodu smluvních států. Smluvní státy se dohodnou o místě, době a způsobu předání.
(2) Stát odsuzující může odložit předání odsouzeného, je-li třeba provést trestní stíhání anebo vykonat trest nebo ochranné opatření pro jiný trestný čin.
Článek 21
Náklady vzniklé v souvislosti s prováděním této smlouvy, s výjimkou nákladů průvozu, se nenahrazují. Stát, který požádá, aby odsouzený byl předán letecky, hradí však náklady touto přepravou vzniklé.
Článek 22
(1) Na žádost jednoho ze smluvních států se povolí průvoz odsouzeného, který není občanem dožádaného smluvního státu, přes území tohoto státu do třetího státu nebo z třetího státu k výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření. Dožádaný smluvní stát může průvoz odmítnout, jestliže podle této smlouvy by mohl odmítnout převzetí výkonu rozhodnutí.
(2) Žádosti o průvoz se podávají písemně. K žádosti se připojí vyhotovení nebo ověřený opis příslušného rozhodnutí.
(3) Průvoz provedou orgány dožádaného smluvního státu. Dožádaný stát nesmí osobu, která se převáží, pro činy spáchané před jejím průvozem, bez souhlasu dožadujícího smluvního státu ani stíhat ani na ní vykonat trest nebo ochranné opatření.
(4) Při přepravě vzdušnou cestou bez mezipřistání není třeba výslovného povolení přelétaného smluvního státu. Tento stát bude dožadujícím smluvním státem předem vyrozuměn, že průvoz je přípustný podle odstavce 1.
(5) Náklady průvozu, které vzniknou dožádanému smluvnímu státu, hradí dožadující smluvní stát.
ČÁST TŘETÍ
Závěrečná ustanovení
Článek 23
Závazky vyplývající z vícestranných úmluv nejsou touto smlouvou dotčeny.
Článek 24
Tato smlouva se týká i soudních rozhodnutí, která byla vydána před jejím vstupem v platnost.
Článek 25
Tato smlouva podléhá ratifikaci. Ratifikační listiny budou vyměněny v Praze.
Článek 26
(1) Tato smlouva vstupuje v platnost prvním dnem třetího měsíce po výměně ratifikačních listin.
(2) Tato smlouva zůstává v platnosti na dobu neurčitou, pokud ji jeden ze smluvních států diplomatickou cestou nevypoví; v tomto případě pozbývá smlouva platnosti rok po obdržení výpovědi.
Dáno ve Vídni dne 20. května 1990 ve dvou původních vyhotoveních, každé v jazyce českém a německém, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Za
Českou a Slovenskou Federativní
Republiku:
Jiří Dienstbier v. r.
Za
Rakouskou republiku:
Dr. Alois Mock v. r.