1029/1949 Ú. l. I
Vyhláška báňského hejtmanství v Praze a báňského hejtmanství v Brně, kterou se vydávají značky důlních map.

1029.
VYHLÁŠKA
báňského hejtmanství v Praze a báňského hejtmanství v Brně
ze dne 27. září 1949,
kterou se vydávají značky důlních map.
Podle § 7, odst. 5 nařízení baňského hejtmanství v Praze ze dne 24. února 1932, č. j. 2870, o důlních mapách a podle § 7, odst. 5 vyhlášky báňského hejtmanství v Brně ze dne 31. ledna 1949, č. 322 Ú. l. I, o důlních mapách, ve znění vyhlášky ze dne 11. června 1949, č. 787 Ú. l. I, vyhlašují se značky důlních map (příl. A) s poznámkami (příl. B). Tyto značky a poznámky jsou závazné pro všechny podniky podléhající dozoru báňských úřadů a to s účinností od 1. ledna 1950.

Tím pozbývá platnosti příloha A nařízení báňského hejtmanství v Praze o důlních mapách ze dne 24. února 1932, č. j. 2870.

Báňské hejtmanství v Praze dne 27. září 1949.
Přednosta úřadu:
Ing. Doubrava v. r.
Báňské hejtmanství v Brně dne 27. září 1949.
Přednosta úřadu:
Ing. Kania v. r.


Příloha B
Poznámky ke značkám důlních map.
I. Rozměry značek důlních map jsou udány v poznámkách u jednotlivých značek. V případě, že rozměry zobrazovaného předmětu jsou větší, než udaný nejmenší rozměr, nakreslí se značka ve skutečných rozměrech použitého měřítka mapy (na př. značky jam, chodeb, vodojemů, budov a pod.).
II. Barvy. Základní barvy používané pro značky důlních map jsou:
a)červená — rumělka,b)žlutá — chromová žluť,c)modrá — pruská modř,d)zelená — světlá zeleň.
Jsou používány u originálů (nebo otisků) důlních map ve formě tuší. Pro ostatní barevné označení v důlních mapách (barvy slojů, označení pater, barvy nerostů atd.) možno použíti barev vodových nebo pastelových podle
stupnice barevných tužek Technicolor:
1.BělobaTechnicolor č. 1,2.žluť zinkováTechnicolor č. 2,3.žluť chromováTechnicolor č. 3,4.oranžováTechnicolor č. 4,5.rumělka červenáTechnicolor č. 5,6.karmínTechnicolor č. 6,7.karmasínTechnicolor č. 7,8.sráž fialová červenaváTechnicolor č. 8,9.sráž fialová modraváTechnicolor č. 9,10.fialováTechnicolor č. 28,11.modř světláTechnicolor č. 10,12.ultramarín světlýTechnicolor č. 26,13.ultramarín tmavýTechnicolor č. 11,14.modř pruskáTechnicolor č. 12,15.modř berlínskáTechnicolor č. 27,16.indigoTechnicolor č. 13,17.viridianTechnicolor č. 14,18.zeleň májováTechnicolor č. 15,19.zeleň světláTechnicolor č. 29,20.zeleň olivováTechnicolor č. 30,21.zeleň listováTechnicolor č. 16,22.zeleň mořskáTechnicolor č. 17,23.okr hnědýTechnicolor č. 18,24.siena pálenáTechnicolor č. 19,25.červeň pompejskáTechnicolor č. 20,26.červenohnědáTechnicolor č. 21,27.sepia přírodníTechnicolor č. 22,28.šeď světláTechnicolor č. 25,29.šeď tmaváTechnicolor č. 23,30.černáTechnicolor č. 24.
Barvy pro jednotlivé nerosty jsou určeny na listu značek (tabulka na str. 1127). Barvy pro označování slojů nebo lávek jedné sloje možno voliti z nahoře uvedené stupnice barev. Doporučuje se, aby tato stupnice byla volena v jednotlivých oblastech (revírech) jednotně.
U rudných dolů se použije barev podle této stupnice k rozlišení obzorů (pater).
III. Barvy pro označení hmot výstroje:
Dřevo: žlutá Technicolor č. 3,
zdivo: červená rumělka Technicolor č. 5,
železo: modrá (pruská modř) Technicolor č. 12,
beton: zelená světlá, Technicolor č. 29,
železobeton: zelená světlá se slabou modrou čárou na okraji, kde výstroj jest namáhána na tah — Technicolor č. 29 a 12.
IV. Vrstevnice na povrchu se vyznačují plnou hnědou čarou (siena č. 19). Vrstevnice na povrchu produktivního útvaru plnou modrou čárou (pruská modř č. 12) a v podloží produktivního útvaru čárkovaně světle zeleně (viridian č. 14). V místech, kde produktivní útvar tvoří současně povrch, vyznačují se vrstevnice jako u povrchu (siena č. 19).
V. Směr poledníku astronomického se vyznačí šipkou s označením Sa, směr poledníku katastrálního se vyznačí šipkou s označením Sk a směr poledníku magnetického se vyznačí šipkou s označením Sm a údajem roku a měsíce (na př. 1949—5), pro který platí.
VI. Jiné značky. Pro zvláštní mapy se použijí značky podle přílohy; nejsou-li zde uvedeny, použijí se smluvené značky katastrální, značky ESČ, po př. i jiné značky zavedené normami ČSN.
VII. Písmo. K popisování map se užívá normalisovaného písma podle normy ČSN 1034.
VIII. Číslování důlních chodeb. Na hlavních překopech a hlavních třídách se označí patro římskou číslicí, na př. „V. patro“.
Chodby možno označovati číslicemi, z nichž by bylo patrno, ve kterém nebo nad kterým patrem, v které sloji nebo lávce se chodba nachází, po případě o jaký druh chodby se jedná. Na př. u čísla
1411
jest první číslice označení sloje (sloj č. 1), druhá označuje patro (IV. patro), třetí druh chodby (úklonná) a čtvrtá pořadové číslo téhož druhu chodby na jednom závodě. Při tom možno označovati
hlavní třídy (směrné)0úklonné chodby1mezipatrové třídy2přerážky (ve sloji bez přibírky)3ostatní4 atd.
Pořadová čísla na čtvrtém miste možno voliti tak, že lichá označují chodby vlevo od překopu, sudá vpravo od překopu, uvažujeme-li směr od jámy do pole.
U pater a slojů, jejichž čísla jsou dvouciferná (13. patro, 32. sloj a pod.) se použije k číslování jen jednotek (13. patro … 3, 32. sloj …. 2 a p.). Tato čísla chodeb se vyznačí také na důlní mapě.
IX. Poznámky k některým značkám.
Značka č. 7—9. Zajištěný bod výškový: Nad čárou číslo bodu černě, pod čárou výška nadmořská u povrchových bodů červeně, u podzemních modře.
Značka č. 10—13. Hraniční čáry a hranice kutacích polí: U vlastních kutišť a dolových měr lemování červenou rumělkou (č. 5), u cizích odlišnou barvou podle kutacích nebo dolových celků.
Značka č. 20—49. Vrtby: Nad kroužkem se píše číslo vrtu a rok vrtání černě; pod kroužkem nadmořská výška červeně, první dobyvatelný nález (dotknutí se stropu), další nálezy, celková hloubka a případně další vhodné údaje (% kovnatosti) černě.
Vrtba dočasně zastavená se přeškrtne tužkou a poznačí se datum zastavení.
Vrtba trvale zastavená (likvidovaná) se přeškrtne křížem čárami tuší.
Značka č. 50—52. Podzemní vrty. Vrchol trojúhelníčku naznačuje směr vrtání. Jako vrty svislé se označují všechny vrty vrtané pod úhlem větším než 45°; u vrtů šikmých, vrtaných pod sklonem menším než 45°, vyznačuje se přímkou od vrcholu trojúhelníčku směr vrtání. Ke značce se připisují tyto údaje: číslo vrtu a rok, úklon (+, —), nadmořská výška, hloubka nálezu a celková délka vrtu. Kladný nález se označí plným trojúhelníkem v barvě nerostu, záporný prázdným trojúhelníčkem.
Značka č. 53—55. Výchoz ložiska se označí barvou hlavního nerostu, u uhlí černě s olemováním barvou sloje. Stejně se označí bezeslojné partie.
Značka č. 69—77. Chodby se ohraničují dvěma čarami ve tvaru podle skutečnosti v měřítku důlní mapy. Čára proti úklonu vrstvy (vrchní bok) se kreslí silněji. U chodeb ražených v úklonu ložiska se kreslí silněji čára levého (západního) boku chodby.
Chodby v hlušině se vybarví červeně (karmín č. 6) — tuší, vodovou nebo pastelovou barvou. Při jednom ložisku se rozliší překopy v nadloží červeně (karmín č. 6) a v podloží modře (ultramarin č. 11). Ve vyvřelých horninách se vybarví fialově (sráž fialová-červenavá č. 8).
U rudných dolů se označují překopy mimo způsob nahoře uvedený ještě olemováním na levé (západní) straně uvnitř značky v barvě příslušného obzoru. Směrné chodby se olemují barvou příslušného obzoru na straně proti úklonu vrstvy nebo ložiska. Uvnitř značky se vyznačí vlnovkou druh těženého nerostu v příslušné barvě nerostu podle tabulky na straně 1127. Po straně do kroužku se vepíše rozbor rudy. Vybarvení chodby barvou obzoru se přeruší v místech, kde je nutno vyznačiti případný jiný nález nerostu.
Značka č. 95—117. Vyrubané plochy se vyšrafují podle značek s označením roku v barvě nerostu. Dobývání sloje na plnou mocnost se vyznačí jako u zn. 98, ale se vzdáleností šraf 2 mm. Porub se základkou se vyšrafuje stejně jako bez základky, označí se však zlomkem, v jehož čitateli se napíše rok porubu a ve jmenovateli druh základky:
pro základku plavenouPpro základku sypanouSpro základku foukanouF
Označení jest provedeno příslušnou barvou těženého nerostu. Část porubu založená se oddělí od části, která nebyla zakládána, čarou ve tvaru vlnovky.
Značka č. 105—110 se užívá pro uložení kladenských slojí.
Značka č. 141—142. Lanovky. Lanovka pozemní se označuje silnou čarou s kroužkem ve vzdálenosti 50 m v měřítku důlní mapy. U lanovky visuté se vzdálenost kroužků řídí skutečnou polohou podpěr v měřítku důlní mapy.

Příloha A










Značky nerostů v důlní mapě.