40/1929 Sb.
Úmluva mezi republikou Československou a republikou Řeckou o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, jakož i ve věcech pozůstalostních.

40.
Úmluva
mezi republikou Československou a republikou Řeckou o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, jakož i ve věcech pozůstalostních.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ
A
REPUBLIKY ŘECKÉ
BYLA SJEDNÁNA TATO ÚMLUVA S DODATKOVÝM PROTOKOLEM
A SEZNAMEM:


(Překlad.)
Umluva
mezi republikou Československou a republikou Řeckou o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, jakož i ve věcech pozůstalostních.
President republiky Československé a president republiky Řecké, přejíce si upraviti právní styky mezi oběma státy, pokud se týkají vzájemné právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, jakož i ve věcech pozůstalostních, rozhodli se sjednati o tom úmluvu a jmenovali svými zmocněnci:
President republiky Československé:
pány JUDra Emila Spiru,
odborového přednostu ministerstva spravedlnosti,
a
JUDra Karla Halfara,
přednostu oddělení pro mezinárodní smlouvy v ministerstvu zahraničních věcí;
President republiky Řecké:
pány Jiřího Lagoudakise,
splnomocněného ministra, generálního ředitele v ministerstvu zahraničních věcí,
a
Perikla Rhallise,
generálního sekretáře v ministerstvu spravedlnosti,
kteří sdělivše si své plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě, shodli se na těchto ustanoveních:
HLAVA PRVNÍ.
Všeobecná ustanovení.
Článek 1.
Stejné nakládání.
Příslušníci každé ze Smluvních Stran budou požívati na území druhé Strany týchž práv jako vlastní příslušníci, pokud jde o zákonnou a soudní ochranu jich osob a majetku.
Budou míti svobodný a volný přístup k soudům za týchž podmínek a v téže formě, jako vlastní státní příslušníci.
Všeobecné jazykové předpisy, platné na území každého ze Smluvních Států, nejsou touto úmluvou nijak dotčeny.
HLAVA DRUHÁ.
Osvobození od jistoty a záloh, výkon rozhodnutí, vztahující se na výlohy a útraty.
Článek 2.
Československým nebo řeckým příslušníkům, majícím bydliště v Řecku nebo Československu a kteří budou žalobci nebo intervenienty před soudy jednoho z obou států, nebude moci býti uložena žádná jistota ani záloha, jakkoli pojmenovaná, buď z důvodu, že jsou cizinci, buď z důvodu nedostatku bydliště nebo sídla ve státě. Toto pravidlo platí také při žalobách navzájem a v opravném řízení.
Příslušníci jedné ze Smluvních Stran, mají-li bydliště mimo území, budou účastni téhož práva, jsou však povinni, podávajíce žaloby, označiti osobu, která bydlí na tomto území a bude oprávněna přijímati jejich jménem všechny spisy, týkající se řízení.
Článek 3.
Jestliže žalobce nebo intervenient nebo stěžovatel byl osvobozen ať podle článku 2, nebo podle zákona státu, kde žaloba byla podána, od povinnosti složiti jistoty, zaplatiti zálohy nebo složiti k soudu záruku a byl odsouzen soudy jednoho z obou států k náhradě útrat a výloh sporu, bude rozhodnutí o tom na přímou žádost interesované strany vykonatelným i na území druhého státu týmž způsobem, jako rozhodnutí vydaná jeho vlastními soudy.
K žádosti jest připojiti výrokovou část rozhodnutí, jakož i osvědčení o tom, že rozhodnutí nabylo moci práva. Toto osvědčení bude vydáno v Československu soudem, jenž vydal rozhodnutí, nebo v Řecku kanceláří tohoto soudu, a bude potvrzovati, že lhůty ku podání opravných prostředků uplynuly bezvýsledně.
Žadatel musí též předložiti ověřený překlad těchto listin, a to v Československu v jazyku československém, v Řecku v jazyku řeckém.
Táž ustanovení platí o soudních rozhodnutích, jimiž výše nákladů sporu byla stanovena později.
HLAVA TŘETÍ.
Právo chudých.
Článek 4.
Příslušníkům jednoho z obou států bude přiznáno na území druhého právo chudých za týchž podmínek jako vlastním příslušníkům.
Bylo-li právo chudých přiznáno úřadem k tomu povolaným příslušníku jednoho z obou států, bude ho tento příslušník účasten i před soudy druhého státu ve všech soudních jednáních týkajících se téže věci, zahrnujíc v to i řízení exekuční.
Článek 5.
Vysvědčení nemajetnosti bude vydáno úřady stálého pobytu žadatelova nebo, nemá-li ho, úřady místa, kde se právě zdržuje.
Není-li žadatel na území žádného z obou států, postačí vysvědčení, vydané příslušným diplomatickým nebo konsulárním zástupcem.
Článek 6.
Příslušný úřad může před vydáním vysvědčení nemajetnosti žadateli opatřiti si u úřadů druhého státu zprávy o jeho hospodářských poměrech.
Úřad, jenž má rozhodovati o žádosti za udělení práva chudých, jest v mezích své pravomoci oprávněn zkoumati vysvědčení a informace, jež mu budou předloženy.
HLAVA ČTVRTÁ.
Doručování spisů a dožádání o právní pomoc.
Článek 7.
Vzájemná právní pomoc se v mezích následujících článků vztahuje na:
a) doručování soudních i mimosoudních spisů ve věcech občanských a obchodních včetně spisů soudnictví nesporného;
b) výkon dožádání o právní pomoc ve věcech občanských a obchodních a ve věcech soudnictví nesporného.
Článek 8.
Spisy, určené pro doručení, a dožádání o právní pomoc budou zaslány ministerstvem spravedlnosti státu dožadujícího přímo ministerstvu spravedlnosti státu dožádaného. Tato dvě ministerstva se postarají o rychlé vyřízení žádostí příslušnými úřady. Je-li dožádaný úřad nepříslušným, dožádané ministerstvo uvědomí ministerstvo druhého státu o tom, kterému příslušnému úřadu bylo dožádání předáno.
Dožádaná ministerstva vrátí žádosti, ať jim bylo vyhověno čili nic.
Článek 9.
a) Spisy určené pro doručení jest sepsati v Československu v jazyku československém, nebo pokud to dovolují platné předpisy, v jazyku národnostní menšiny, v Řecku v jazyku řeckém. Průvodní dopisy jest sepsati francouzsky. Jest v nich uvésti jména a postavení stran, povahu spisu, jenž má býti doručen, úřad, od něhož spis vychází, a adresu příjemce. Spisy určené pro doručení, jest opatřiti podpisem a pečetí nebo razítkem dožadujícího úřadu. Ověření netřeba.
b) Doručení bude provedeno příslušným úřadem dožádaného státu ve formách předepsaných vlastním zákonodárstvím tohoto státu. Tento úřad může se omeziti, s výjimkou případů uvedených pod lit. c) tohoto článku, na prosté doručení spisu adresátovi, je-li ochoten jej přijmouti.
c) Žádá-li dožadující úřad výslovně, aby doručení se stalo ve formě zvláštní, jest užíti žádané formy, neodporuje-li zákonům dožádaného státu. V tomto případě spis, jejž jest doručiti v Československu, jest sepsati v jazyku československém nebo k němu připojiti překlad v tomto jazyku; spis, jejž jest doručiti v Řecku, třeba sepsati v jazyku řeckém nebo k němu připojiti překlad v tomto jazyku. Tyto překlady budou na žádost pořízeny ve státě dožádaném na náklad dožadujícího státu.
d) Dožádaný stát může odepříti doručení toliko tehdy, pokládá-li je za způsobilé, aby ohrozilo jeho výsostní právo nebo jeho bezpečnost.
e) Důkazem o provedeném doručení jest potvrzení datované a podepsané příjemcem, nebo osvědčení úřadu dožádaného státu o tom, že, jak a kdy bylo doručení provedeno.
Byl-li spis, určený pro doručení, zaslán ve dvou vyhotoveních, budiž potvrzení o přijetí nebo osvědčení o tom napsáno na jednom z obou vyhotovení nebo k němu připojeno.
f) Ve všech případech, kdy doručení nebude provedeno, bude stát dožadující o tom bez průtahu uvědomen s udáním důvodů.
Článek 10.
Každý z obou států může doručovati spisy svým vlastním příslušníkům na území druhého státu svými diplomatickými nebo konsulárnými zástupci, avšak bez pohrůžky donucovacími opatřeními a bez jejich použití.
Článek 11.
a) Československá dožádání o právní pomoc a jejich přílohy jest sepsati v jazyku československém a připojiti k nim překlad v jazyku řeckém; řecká dožádání o právní pomoc a jejich přílohy jest sepsati v jazyku řeckém a připojiti k nim překlad v jazyku československém. Na požádání budou překlady pořízeny ve státě dožádaném na náklad dožadujícího úřadu. V dožádání o právní pomoc jest uvésti účel žádosti, označiti nebo krátce vylíčiti předmět sporu, uvésti co možno přesně jména stran, místo jejich bydliště nebo pobytu, jakož i jména a adresy případných svědků, kteří mají býti vyslechnuti. Dožádání o právní pomoc a překlady jest opatřiti podpisem a pečetí nebo razítkem dožadujícího úřadu. Ověření netřeba.
b) Dožádaný úřad provede dožádání o právní pomoc ve formě předepsané vlastním zákonodárstvím dožádaného státu.
Jest však vyhověti žádosti dožadujícího úřadu, aby bylo použito formy zvláštní, neodporuje-li tato forma zákonům státu dožádaného.
c) Dožadující úřad jest na jeho žádost způsobem zmíněným v článku 8. včas uvědomiti o tom, kdy a kde bude provedeno dožádání o právní pomoc, tak aby zúčastněné osoby mohly při tom býti přítomny nebo se dáti zastupovati.
d) Úřad, dožádaný o právní pomoc, má při vyřízení použíti donucovacích opatření, jež připouští jeho vlastní zákonodárství pro výkon takové žádosti úřadu jeho vlastního státu nebo žádosti učiněné k tomu účelu zúčastněnou stranou.
e) Výkon dožádání o právní pomoc lze odepříti toliko, nenáleží-li žádané opatření k úkolům soudní pravomoci dožádaného státu nebo pokládá-li je dožádaný stát za způsobilé, aby ohrozilo jeho výsostní právo nebo jeho bezpečnost.
f) Ve všech případech, kdy dožádání o právní pomoc nebude provedeno, bude stát dožadující o tom bez průtahu uvědomen s udáním důvodů.
Článek 12.
Za doručení spisů a za vyřízení dožádání o právní pomoc nebude požadován nijaký poplatek ani náhrada jakýchkoli výloh. Výjimka z tohoto pravidla činí se pro náhrady, placené svědkům nebo znalcům, pro náklady, vzniklé z výslovné žádosti o použití zvláštní formy řízení, jakož i pro výlohy, jež jest platiti podle zákonů dožádaného státu. Dožadující stát nahradí neprodleně tyto náklady bez ohledu, zda obdržel jejich náhradu od zúčastněných stran či nikoliv.
Právní pomoc nesmí býti odepřena z důvodu, že dožadující úřad nesložil předem peněžitou částku na krytí nákladů, jež musí býti nahraženy podle ustanovení předcházejícího odstavce.
Poplatky poštovní hradí úřad odesílající.
HLAVA PÁTÁ.
Ověřování a průvodní moc listin.
Článek 13.
Listiny sepsané, vydané nebo ověřené soudy jednoho z obou států, jsou-li opatřeny pečetí nebo razítkem soudu, nepotřebují nijakého ověření, má-li jich býti použito na území druhého státu. Mezi listiny právě uvedené náleží též spisy, podepsané soudní kanceláří, dostačí-li tento podpis podle zákonů státu, k němuž soud náleží.
Listiny sepsané, vydané neb ověřené některým ústředním správním úřadem obou států nebo některým vyšším správním úřadem jemu na roveň postaveným, má-li jich býti použito na území druhého státu, nepotřebují nijakého ověření, jsou-li opatřeny pečetí nebo razítkem zmíněného úřadu a je-li tento úřad uveden v seznamu, připojeném k této úmluvě. Tento seznam může ostatně býti kdykoliv změněn nebo doplněn na základě společné dohody vyhláškou správního úřadu.
Článek 14.
Veřejné listiny, sepsané na území jednoho z obou států, jakož i obchodní knihy tam vedené mají před soudy druhého státu tutéž průvodní moc, jakou jim přiznávají zákony státu, z něhož pocházejí. Průvodní moc bude jim však přiznána toliko v mezích, připuštěných zákony státu, jehož soudy věc projednávají.
HLAVA ŠESTÁ.
Právní informace.
Článek 15.
Ministerstva spravedlnosti Smluvních Stran sdělí si na požádání informace o právu platném v jejich státě.
V žádosti bude přesně vyznačiti zákonodárství, o němž jest žádána informace.
HLAVA SEDMÁ.
Pozůstalosti.
Článek 16.
Způsobilost pořizovati a nabývati majetek převodem na případ smrti.
Dědická práva, ať se týkají movitostí nebo nemovitostí, řídí se zákony státu, jehož příslušníkem byl zůstavitel v době úmrtí.
Poslední pořízení jsou platně učiněna, vyhovují-li předpisům buď zákonů místa, kde byla učiněna, nebo zákonům státu, jehož příslušníkem byl zůstavitel v době, kdy učinil poslední pořízení. Totéž pravidlo platí pro odvolání těchto pořízení.
Předchozí ustanovení nedotýkají se v ničem předpisů, platných na území té Smluvní Strany, kde je jmění, a jež z důvodu veřejného pořádku omezují volné pořizování a nabývání na případ smrti, ať jde o jmění v celku nebo jeho část, nebo jednotlivé předměty. Rovněž se nedotýkají zvláštních zákonných předpisů (týkajících se pozemkové reformy, fideikomisů, atd.), jež by byly snad v platnosti na území Smluvních Stran.
Článek 17.
Příslušnost ku projednávání pozůstalosti.
a) Pozůstalosti nemovité.
Projednati nemovitou pozůstalost a rozhodnouti o všech sporných otázkách toho se týkajících náleží výlučně soudům nebo úřadům té Smluvní Strany, na jejímž území nemovitost a pozůstalost jest.
O tom, co dlužno pokládati za nemovitost, rozhodují přepisy státu, kde nemovitost jest.
Článek 18.
b) Pozůstalosti movité.
Projednati movitou pozůstalost náleží soudům nebo úřadům toho Smluvního Státu, jehož příslušníkem byl zůstavitel v době úmrtí. Jim přísluší také rozhodnouti o sporných otázkách, jež se vztahují na řízení pozůstalostní o movitém jmění zůstavitelově.
Smluvní Strany se zavazují, že si vydají navzájem k účelům uvedeným v předešlém odstavci movitosti, náležející do pozůstalosti po příslušníku druhé Strany, pokud jsou na jejich území.
O tom, co dlužno pokládati za movitost, rozhodují předpisy státu, na jehož území movitosti jsou.
Článek 19.
Opatření před vydáním movitých pozůstalostí.
a) Ochrana pozůstalosti.
Příslušným soudům nebo úřadům Smluvní Strany, na jejímž území jest movitá pozůstalost, náleží:
a) zemře-li na jejím území příslušník druhé Smluvní Strany, zříditi úmrtní zápis nebo vydati potvrzení, dosvědčující osobní poměry zemřelého, jakož i případnou vyhlášku poslední vůle. Soud nebo úřad, v jehož obvodu úmrtí nastalo, uvědomí o něm v každém případě konsulární úřad druhé Strany, nebo není-li ho, jejího diplomatického zástupce a zašle mu zároveň ověřený opis shora zmíněných listin a po případě i úmrtní list;
b) v případě nutnosti učiniti opatření nezbytná k zabezpečení pozůstalosti a k zajištění její dobré správy, aby bylo zabráněno jejímu zmenšení nebo jiné újmě.
Zejména jsou povinny zříditi inventář veškeré pozůstalosti a podle okolností ji zapečetiti nebo dáti jmění uložiti na bezpečném místě nebo jmenovati k jeho správě důvěryhodnou osobu jako správce.
Shora zmíněná opatření budou soudem nebo úřadem provedena podle předpisů, platných o tom v jejich vlastním státě.
Je-li v místě, kde je movitá pozůstalost, konsulární úřad druhé Smluvní Strany, lze učiniti opatření, uvedená pod lit. b) toliko tehdy, byl-li zmíněný konsulární úřad o tom uvědomen nejméně 24 hodiny předem, leč by bylo nebezpečí v prodlení. Konsulární úřad zúčastní se nebo spolupůsobí v mezích své pravomoci na opatřeních, jež budou provedena soudem nebo úřadem místa, kde je movitá pozůstalost. Zejména může žádati, aby tato opatření byla provedena ve zvláštní formě, neodporuje-li zákonům státu, kde jest zmíněný soud nebo úřad.
Ve všech ostatních případech bude konsulární úřad neprodleně uvědomen o všem, co bylo zařízeno k zabezpečení správy pozůstalostního jmění. Tato opatření mohou na jeho žádost býti změněna nebo zrušena, leč by z toho vznikla újma příslušníkům státu, kde je pozůstalostní jmění.
Článek 20.
b) Ochrana tuzemských dědiců, odkazovníků a věřitelů.
Jsou-li na projednání pozůstalosti zúčastněni jako dědici nebo odkazovníci příslušníci Smluvního Státu, kde je pozůstalostní jmění, nebo osoby, které se na tomto území zdržují, je soud nebo úřad místa, kde je tento majetek, oprávněn zadržeti k jejich žádosti buď celé pozůstalostní jmění nebo jeho postačitelnou část do té doby, dokud o jejich dědickém nebo odkazovnickém nároku nebude pravoplatně rozhodnuto příslušným soudem nebo úřadem státu, jehož zůstavitel byl příslušníkem.
Táž opatření lze učiniti na žádost věřitelů, kteří jsou příslušníky Smluvního Státu, na jehož území je movité pozůstalostní jmění, nebo kteří se tam zdržují, pokud uplatní své nároky u příslušného soudu ve lhůtě stanovené v dalším článku.
O nárocích těchto věřitelů rozhodnou výlučně soudy státu, kde je movitá pozůstalost.
Článek 21.
Za účelem opatření uvedených v článku 20 ustanoví soud lhůtu od jednoho do tří měsíců, v níž osoby shora označené musí uplatniti své nároky u příslušného soudu nebo úřadu.
Vyhláška o tom bude uveřejněna v obou státech v listě nebo v listech určených pro úřední vyhlášky a její ověřený opis bude neprodleně zaslán soudu nebo úřadu, jemuž náleží projednati pozůstalost, jakož i konsulárnímu zástupci, nebo, není-li ho, diplomatickému zástupci druhého státu.
Nebyly-li nároky přihlášeny v této lhůtě, nelze odpírati vydání movitého pozůstalostního jmění.
Článek 22.
Vydání pozůstalosti.
Movitá pozůstalost bude vydána nejbližšímu konsulárnímu úřadu, nebo, není-li ho, diplomatickému zástupci státu, jehož zůstavitel byl příslušníkem.
Ustanovení této úmluvy nedotýkají se v ničem předpisů o zápovědi vývozu některých předmětů.
Článek 23.
Projednávání movitých pozůstalostí soudy nebo úřady druhé Smluvní Strany.
Je-li movitá pozůstalost příslušníka jednoho z obou Smluvních Států na území druhého, mohou dědicové, kteří se tam zdržují, žádati, nehledíc k ustanovení článku 18, aby ji projednal soud nebo úřad tohoto státu. V tomto případě vydá soud veřejnou vyhlášku, v níž ustanoví lhůtu ode dvou do tří měsíců a vyzve všechny dědice a odkazovníky, aby své nároky přihlásili, jinak že bude přikročeno k projednání s těmi účastníky, kteří o to požádali. Tato vyhláška bude uveřejněna v obou státech v listě nebo v listech, určených pro úřední vyhlášky, a její ověřený opis bude neprodleně zaslán soudu nebo úřadu státu, jehož zůstavitel byl příslušníkem, jakož i jeho místně příslušnému konsulárnímu úřadu, nebo, není-li ho, jinému zástupci jeho státu. Nepřihlásí-li se nikdo na tuto vyhlášku, nebo souhlasí-li ti, kdož přihlásili své nároky, aby pozůstalost byla projednána zmíněným soudem, projednání se tam provede podle zákonů domovského státu zůstavitelova ve smyslu čl. 16. Žádá-li však některý z přihlásivších se dědiců nebo odkazovníků, aby pozůstalost byla vydána soudu nebo úřadu státu zůstavitelova nebo jestliže soud nebo úřad státu zůstavitelova, jemuž náleží projednati pozůstalost, na to naléhá, bude vyhověno této žádosti.
Článek 24.
Výlohy spojené s opatřeními podle článku 19 a 22 půjdou na účet státu, jemuž pozůstalost je předána.
Článek 25.
Výše uvedená ustanovení o vydání movitých pozůstalostí příslušným soudům nebo úřadům domovského státu zůstavitelova nebudou dotčena případnými dohodami, jež by byly snad uzavřeny mezi oběma Smluvními Stranami o zamezení dvojího zdanění movitých pozůstalostí.
Pokud zmíněná dohoda nebude sjednána, vyhražuje si každá ze Smluvních Stran právo, že před odevzdáním movité pozůstalosti úřadům druhé Strany vybere poplatky a jiné veřejné dávky, stanovené zákony platnými v jejím státě.
Článek 26.
Ustanovení konečná.
Tato úmluva bude ratifikována a ratifikační listiny budou vyměněny v Athénách.
Nabude účinnosti za měsíc po výměně ratifikačních listin a podrží svoji účinnost ještě tři měsíce po výpovědi, již lze dáti kdykoli.
Tomu na svědomí zmocněnci tuto úmluvu podepsali ve dvou vyhotoveních.
Dáno v Athénách dne 7. dubna 1927.
Dr. EMIL SPIRA v. r.
Dr. KAREL HALFAR v. r.
G. C. LAGOUDAKIS v. r.
P. RHALLIS v. r.

Dodatkový zápis.
Zmocněnci Smluvních Stran přistupujíce k podpisu úmluvy mezi republikou Československou a republikou Řeckou o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, jakož i ve věcech pozůstalostních, shodli se na tom, že:
1. Soudy ve smyslu této úmluvy se rozumějí též poručenské (sirotčí) úřady na Slovensku a Podkarpatské Rusi;
2. aby si navzájem usnadnily znalost soudních obvodů ve svých územích, sdělí si Smluvní Strany seznam soudů druhé stolice se všemi soudy první stolice, zřízenými v jejich obvodu. K seznamu bude připojena mapa vyznačující obvody soudů různých stolic;
3. Smluvní Strany se dohodnou na formulářích, jež budou sepsány v oficielním jazyku obou států a jichž bude použito pro doručování spisů;
4. tento zápis je nedílnou částí úmluvy.
Tomu na svědomí zmocněnci tento zápis podepsali.
Dáno v Athénách ve dvojím vyhotovení dne 7. dubna roku tisícího devítistého dvacátého sedmého.
Dr. EMIL SPIRA v. r.
Dr. KAREL HALFAR v. r.
G. C. LAGOUDAKIS v. r.
P. RHALLIS v. r.

Seznam
správních úřadů, jejichž listiny podle druhého odstavce článku 13. úmluvy mezi republikou Československou a republikou Řeckou o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech civilních a obchodních, jakož i ve věcech pozůstalostních nepotřebují ověření.
A. Pokud se týče československých listin:
1. Ministerstvo vnitra,
Zemské správy politické v Praze, Brně a Opavě
Civilní správa Podkarpatské Rusi v Užhorodě,
Presidia policejních ředitelství,
Archiv ministerstva vnitra.
2. Ministerstvo veřejného zdravotnictví.
3. Ministerstvo pošt a telegrafů,
Poštovní šekový úřad v Praze,
Ředitelství pošt a telegrafů v Praze, Pardubicích, Brně, Opavě, Bratislavě a Košicích.
4. Ministerstvo obchodu,
Patentní úřad v Praze.
5. Ministerstvo veřejných prací.
6. Ministerstvo financí.
7. Ministerstvo zemědělství,
Ministerstvo zemědělství, expositura pro Slovensko v Bratislavě,
Zemědělský referát civilní správy Podkarpatské Rusi v Užhorodě,
Ředitelství státních statků v Praze.
Ředitelství státních lesů v Brandýse n. L., Žarnovicích, Báňské Bystřici, Liptavském Hrádku, Solném Hradě, Užhorodě, Rahovu a Buštině,
Ministerská komise pro agrární operace v Praze,
Zemská komise pro agrární operace v Brně a Opavě,
Státní zemědělský archiv.
8. Ministerstvo národní obrany.
9. Ministerstvo školství a národní osvěty,
Zemské školní rady v Praze, Brně a Opavě, oddělení ministerstva školství a národní osvěty v Bratislavě, školské oddělení civilní správy Podkarpatské Rusi v Užhorodě.
10. Ministerstvo zahraničních věcí, Archiv ministerstva zahraničních věcí.
11. Ministerstvo zásobování.
12. Ministerstvo spravedlnosti.
13. Předsednictvo ministerské rady.
14. Ministerstvo pro sjednocení zákonův a organisace správy.
15. Ministerstvo s plnou mocí pro správu Slovenska v Bratislavě.
16. Ministerstvo železnic,
Ředitelství státních drah Praha-Jih, Praha-Sever, Plzeň, Hradec Králové, Brno, Olomouc, Bratislava a Košice.
17. Ministerstvo sociální péče.
18. Nejvyšší účetní kontrolní úřad v Praze.
19. Státní pozemkový úřad v Praze.
20. Statistický úřad v Praze.
21. Kancelář presidenta republiky v Praze.
22. Kancelář poslanecké sněmovny Národního shromáždění v Praze.
23. Kancelář senátu Národního shromáždění v Praze.
B. Pokud se týče řeckých listin:
1. Ministerstvo zahraničních věcí.
2. Ministerstvo spravedlnosti.
3. Ministerstvo vnitra.
4. Ministerstvo veřejného vyučování a kultu,
Svatý Synod řecké církve,
Universita v Athénách,
Universita v Soluni.
5. Ministerstvo financí.
6. Ministerstvo národního hospodářství,
Vysoká škola věd finančních a obchodních.
7. Ministerstvo dopravy,
Generální ředitelství státních drah,
Polytechnická škola (Metsovion).
8. Ministerstvo zemědělství.
9. Ministerstvo zdravotnictví, veřejné péče a pomoci.
10. Ministerstvo války,
Vzdušná obrana.
11. Ministerstvo námořnictví.
12. Politická kancelář předsedy ministerské rady.
13. Předsedové senátu a poslanecké sněmovny.
14. Generální vlády (Gouvernements généraux) v Soluni, Thrakii, Epiru a na Kretě.
SPIRA v. r.
HALFAR v. r.
LAGOUDAKIS v. r.
RHALLIS v. r.
PROZKOUMAVŠE TUTO ÚMLUVU S DODATKOVÝM PROTOKOLEM A SEZNAMEM, SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JE.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM, DNE 30. PROSINCE LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO DVACÁTÉHO SEDMÉHO.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
L. S.
T. G. MASARYK v. r.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
Dr. EDVARD BENEŠ v. r.
Úmluva tato vyhlašuje se s tím, že ratifikační listiny byly vyměněny dne 18. února 1929; podle čl. 26 úmluvy nabývá tato mezinárodní působnosti měsíc po výměně ratifikačních listin.

Dr. Beneš v. r.