57/1954 Sb.
Vyhláška o Smlouvě mezi Československou republikou a Lidovou republikou bulharskou o právní pomoci ve věcech občanských a trestních

57.
Vyhláška ministra zahraničních věcí
ze dne 16. prosince 1954
o Smlouvě mezi Československou republikou a Lidovou republikou bulharskou o právní pomoci ve věcech občanských a trestních.

Mezi Československou republikou a Lidovou republikou bulharskou byla v Praze dne 13. dubna 1954 sjednána Smlouva o právní pomoci ve věcech občanských a trestních.
Národní shromáždění projevilo se Smlouvou souhlas dne 26. května 1954 a president republiky ji ratifikoval dne 23. října 1954. Ratifikační listiny byly vyměněny v Sofii dne 16. listopadu 1954.
Podle svého článku 89 nabývá Smlouva účinnosti měsíc po výměně ratifikačních listin, t. j. dne 16. prosince 1954.
České znění této Smlouvy se vyhlašuje v Příloze Sbírky zákonů.*)

Dnem, kdy tato Smlouva nabývá účinnosti, t. j. dnem 16. prosince 1954, pozbývají podle jejího článku 90 účinnosti Úmluva mezi republikou Československou a Bulharskem o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních a Úmluva mezi republikou Československou a Bulharskem o vydávání zločinců a právní pomoci ve věcech trestních, podepsané v Sofii dne 15. května 1926.

David v. r.


Příloha vyhlášky ministra zahraničních věcí č 57/1954 Sb., o smlouvě mezi Československou republikou a Lidovou republikou Bulharskou o právní pomoci ve věcech občanských a trestních.
SMLOUVA
mezi Československou republikou a Lidovou republikou Bulharskou o právní pomoci
ve věcech občanských a trestních.
JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ!
JMÉNEM
REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ
A
LIDOVÉ REPUBLIKY BULHARSKÉ
BYLA SJEDNÁNA
TATO SMLOUVA:
SMLOUVA
MEZI ČESKOSLOVENSKOU REPUBLIKOU A LIDOVOU REPUBLIKOU BULHARSKOU O PRÁVNÍ POMOCI VE VĚCECH OBČANSKÝCH A TRESTNÍCH.
PRESIDENT ČESKOSLOVENSKÉ REPUBLIKY
a
MINISTERSKÁ RADA LIDOVÉ REPUBLIKY BULHARSKÉ
prodchnuti přáním, aby úzké a trvalé přátelství a vzájemná důvěra mezi oběma zeměmi došly výrazu také na poli právnické spolupráce a v prohloubení vzájemných právních styků, rozhodli se sjednat smlouvu o právní pomoci ve věcech občanských a trestních.
K tomu účelu jmenovali svými zmocněnci:
PRESIDENT ČESKOSLOVENSKÉ REPUBLIKY
pana Dr. Václava Škodu, ministra spravedlnosti,
MINISTERSKÁ RADA LIDOVÉ REPUBLIKY BULHARSKÉ
pana Milko Tarabanova, mimořádného a zplnomocněného velvyslance,
kteří vyměnivše si své plné moci a shledavše je v dobré a náležité formě, shodli se na těchto ustanoveních:
ODDÍL I.
PRÁVNÍ POMOC V OBČANSKÝCH PRÁVNÍCH VĚCECH.
ČÁST I.
VĚCI OBČANSKOPRÁVNÍ.
Hlava I.
Právní ochrana.
Článek 1.
(1) Příslušníci jedné Strany požívají na území Strany druhé stejné právní ochrany, pokud jde o osobu a jmění, jaké požívají příslušníci druhé Strany.
(2) Mají svobodný a nerušený přístup k soudům druhé Strany a mohou před nimi vystupovat a podávat návrhy (žaloby, stížnosti, žádosti a pod.) za stejných podmínek jako tuzemci.
Hlava II.
Doručování a poskytování jiné právní pomoci.
Článek 2.
Soudy obou Stran si poskytují vzájemně pomoc při doručování soudních písemností a poskytování jiné právní pomoci v občanských právních věcech v přímém styku.
Článek 3.
(1) Dožádání o doručení a o poskytnutí jiné právní pomoci může zaslat kterýkoli soud jedné Strany kterémukoli soudu druhé Strany. K přijetí a vyřízení dožádání jsou příslušny na území obou Stran soudy lidové. K zapůjčení spisů k dočasnému použití a vydání opisů ze spisů jsou na území obou Stran příslušny soudy, které konaly řízení ve věci v prvé stolici.
(2) Není-li soud dožádaný o doručení nebo o poskytnutí jiné právní pomoci příslušný, postoupí dožádání z úřední povinnosti soudu příslušnému a vyrozumí o tom dožadující soud.
(3) Po vyřízení dožádání zašle dožádaný soud spisy soudu dožadujícímu nebo mu oznámí překážky vyřízení.
Článek 4.
(1) Dožádání musí obsahovat označení dožadujícího soudu, jakož i soudu dožádaného, věci, v níž se o právní pomoc žádá, dále jména účastníků, jejich zaměstnání a bydliště, jména jejich zástupců a konečně druh žádané právní pomoci.
(2) Dožádání o doručení musí obsahovat i přesnou adresu příjemce a druh doručované písemnosti.
Vyřízení dožádání o doručení nebo o poskytnutí jiné právní pomoci.
Článek 5.
(1) Dožádaný soud vykoná doručení způsobem předepsaným jeho vlastním právním řádem pro doručení písemností stejného druhu, jestliže je písemnost sepsána v jazyku Strany dožádané nebo je k ní připojen ověřený překlad do tohoto jazyka. Jinak odevzdá dožádaný soud písemnost adresátu, pokud je ochoten ji dobrovolně přijmout.
(2) Překlad písemnosti do jazyka Strany dožádané bude ověřen soudním tlumočníkem nebo soudem Strany dožadující nebo diplomatickým nebo konsulárním zástupcem Strany dožadující nebo dožádané.
(3) Je-li nemožné doručit písemnost adresátu na adresu, která byla v dožádání uvedena, učiní dožádaný soud opatření potřebná k zjištění adresy.
Článek 6.
(1) Doručení se prokáže potvrzením podepsaným příjemcem a opatřeným datem a podpisem doručujícího orgánu nebo potvrzením vydaným tímto orgánem, jímž se prokazuje způsob, místo a čas doručení. Je-li doručovaná písemnost zaslána ve dvojím vyhotovení, může se potvrzení o přijetí a o vykonaném doručení stát také na druhém stejnopisu.
(2) Potvrzení o přijetí písemnosti se může stát i v soudním protokolu.
Článek 7.
(1) Dožádaný soud je povinen při vyřízení dožádání postupovat podle zákonů svého státu a použít donucovacích prostředků, kterých používá při vyřizování podobných dožádání soudů svého vlastního státu. K žádosti dožadujícího soudu může se soud dožádaný odchýlit od forem předepsaných jeho vlastním zákonodárstvím a použít žádané zvláštní formy, jestliže tato forma není v rozporu s donucujícími předpisy Strany dožádané.
(2) Dožádaný soud oznámí soudu dožadujícímu k jeho žádosti místo a čas úkonu vyřízení dožádání.
Článek 8.
(1) Za výkon dožádání o doručení nebo o poskytnutí jiné právní pomoci nebudou Strany požadovat náhradu nákladů ani žádných poplatků; to platí i o nákladech spojených s výslechem svědků nebo znalců nebo se soudním ohledáním. Tyto náklady nese Strana dožádaná.
(2) Poštovní poplatky nese Strana, na jejímž území tyto poplatky vznikly.
(3) Dožádaný soud oznámí soudu dožadujícímu výši nákladů a poplatků uvedených v odstavci 1, aby je dožadující soud mohl vybrat od osoby povinné k jejich náhradě. Vybrané částky patří Straně dožadující.
Článek 9.
Doručování vlastním příslušníkům.
Obě Strany si vyhrazují právo vykonat doručení svým vlastním příslušníkům, nacházejícím se na území druhé Strany, prostřednictvím svých diplomatických nebo konsulárních zástupců. Při doručování tohoto druhu nelze použít donucovacích prostředků.
Hlava III.
Osvobození od žalobní jistoty.
Článek 10.
Příslušníku jedné Strany, který vystupuje před soudem Strany druhé jako účastník (žalobce, navrhovatel, vedlejší účastník), pokud se zdržuje na území jedné ze Stran, nelze uložit jistotu pro náklady řízení pod jakýmkoli označením z toho důvodu, že je cizinec, nebo protože v tuzemsku nemá bydliště ani pobyt.
Článek 11.
(1) Byl-li účastník (žalobce, navrhovatel, vedlejší účastník), osvobozený od povinnosti složit žalobní jistotu, odsouzen na území jedné Strany k náhradě nákladů řízení, povolí příslušný soud na území druhé Strany na návrh bezplatně exekuci k vymáhání těchto nákladů.
(2) Náklady řízení jsou i náklady potvrzení, překladu a ověření, uvedené v článku 12.
Článek 12.
(1) Soud, který povoluje exekuci, omezí své zkoumání jen na to, zda rozhodnutí nabylo právní moci a zda je vykonatelné.
(2) K žádosti o povolení exekuce se připojí opis části rozhodnutí obsahující výrok o nákladech ověřený soudem první stolice a dále potvrzení vydané týmž soudem, že rozhodnutí je pravomocné a vykonatelné.
(3) Tyto doklady musí být připojeny s překladem pořízeným podle článku 5, odst. 2 do jazyka Strany, na jejímž území se má exekuce vykonat.
Článek 13.
(1) Návrh na povolení exekuce, která se má vykonat na území druhé Strany, lze podat
a) u soudu, který vydal rozhodnutí o nákladech nebo u soudu, který ve věci rozhodl v prvé stolici, anebo
b) přímo u soudu druhé Strany, který je příslušný k povolení exekuce.
(2) Soud uvedený v odstavci 1, písm. a) zašle návrh příslušnému soudu druhé Strany, způsobem uvedeným v článku 3.
Článek 14.
(1) Soud projedná návrh na povolení exekuce pro náklady řízení bez slyšení účastníků, i když navrhovatel nesložil zálohu na náklady exekučního řízení. Proti rozhodnutí o povolení exekuce nebo jejímu odmítnutí je přípustný opravný prostředek podle práva Strany, na jejímž území se o návrhu rozhoduje.
(2) Náklady potvrzení, překladu a ověření podle článku 12 určí - podle toho, na území které ze Strany vznikly - soud, který ve věci jednal v první stolici nebo soud příslušný k povolení exekuce; posléz uvedený soud určí i náklady návrhu na nařízení exekuce.
Hlava IV.
Osvobození od soudních poplatků a záloh.
Článek 15.
Příslušníci jedné Strany požívají na území druhé Strany výhod osvobození od soudních poplatků a záloh za stejných podmínek a v stejném rozsahu jako tuzemci.
Článek 16.
(1) Potvrzení o osobních, rodinných, výdělkových a majetkových poměrech vydává příslušný soud (státní orgán) Strany, na jejímž území má navrhovatel bydliště nebo pobyt.
(2) Nemá-li navrhovatel bydliště nebo pobyt na území žádné ze Stran, postačí potvrzení vydané nebo ověřené příslušným diplomatickým nebo konsulárním úřadem domovského státu navrhovatele.
(3) Soud, který rozhoduje o přiznání osvobození od soudních poplatků a záloh, může, považuje-li to za nutné, požadovat doplňující vysvětlení od soudu (státního orgánu), který potvrzení vydal.
Článek 17.
Přiznal-li příslušný soud osvobození od soudních poplatků a záloh příslušníku druhé Strany, vztahuje se toto právo na všechna jednání v řízení, počítajíc v to i řízení exekuční.
Článek 18.
(1) Žádá-li příslušník jedné Strany, jehož bydliště nebo pobyt je na území kterékoli ze Stran, o přiznání osvobození od poplatků a záloh nebo i o bezplatné zastoupení před soudem druhé Strany, může tuto svoji žádost přednést do protokolu lidového soudu, který je příslušný podle jeho bydliště nebo pobytu. Soud zašle protokol s potvrzením, uvedeným v článku 16, odst. 1 a s ostatními přílohami účastníkem předloženými, způsobem uvedeným v článku 3 příslušnému soudu druhé Strany. Je-li soud, k němuž protokol došel, nepříslušný, postoupí jej příslušnému soudu a zpraví o tom zároveň soud druhé Strany.
(2) Protokol má být sepsán v jazyce toho soudu, u něhož se zřizuje.
(3) Účastník může zároveň se žádostí o přiznání osvobození od soudních poplatků a záloh podat do protokolu i návrh na zahájení příslušného řízení (žalobu) a uvést důkazy.
Hlava V.
Ověřování listin.
Článek 19.
Listiny, které byly na území jedné Strany zřízeny nebo ověřeny soudem (státním orgánem) nebo úřední osobou (stálým tlumočníkem, znalcem a pod.), v oboru působnosti jí přikázaném v předepsané formě a byly opatřeny úřední pečetí, nepotřebují na území druhé Strany žádné další ověření.
Hlava VI.
Zasílání matričních listin (listin občanského stavu).
Článek 20.
(1) Strany se zavazují, že si zašlou výpisy z matrik (listin občanského stavu), vztahující se na zápisy vykonané o příslušnících druhé Strany po dni účinnosti této smlouvy.
(2) Výpisy z matrik (listin občanského stavu) je třeba vyhotovit způsobem předepsaným v matričních zákonech (zákonech o listinách občanského stavu) a v jiných právních předpisech Strany, která zasílá výpisy. Výpisy je třeba vystavit a zaslat bez překladu a zdarma každý třetí měsíc.
(3) Matriční úřady (úřady listin občanského stavu) obou Stran zašlou na žádost soudů a úřadů druhé Strany žádané výpisy pro úřední potřebu bez poplatků a bez dávek.
(4) Výpisy se zasílají diplomatickou cestou.
Článek 21.
Zapíší-li úřady jedné Strany do matriky (listin občanského stavu) dodatečný zápis nebo opravu, jež se týká příslušníka druhé Strany, je třeba zaslat způsobem uvedeným v článku 20 druhé Straně ověřený výpis z matriky (listin občanského stavu), který obsahuje též dodatečný zápis nebo opravu.
ČÁST II.
OSOBNÍ A RODINNÉ PRÁVO.
Hlava VII.
Právo osobní.
Článek 22.
Způsobilost k právním úkonům.
Způsobilost osoby k právním úkonům se spravuje právním řádem Strany, jejíž je osoba příslušníkem.
Článek 23.
Prohlášení za nezvěstného, mrtvého a důkaz smrti.
(1) Ve věcech ustanovení opatrovníka nepřítomnému, prohlášení osoby za nezvěstnou či mrtvou a ve věcech řízení o důkazu smrti, je dána pravomoc soudů Strany, jejímž příslušníkem byla osoba v době, kdy se stala nezvěstnou.
(2) Soud jedné Strany může prohlásit příslušníka druhé Strany za mrtvého
a) na návrh osoby, která chce uplatnit nárok z dědického nebo z manželského práva majetkového na nemovitost nezvěstného, která je na území této Strany, nebo
b) na návrh manžela, má-li v době podání návrhu bydliště na území této Strany.
(3) Prohlášení za mrtvého se spravuje domovským právním řádem nezvěstného i v případech uvedených v odstavci 2.
Hlava VIII.
Právo rodinné.
Článek 24.
Uznání soudních rozhodnutí v manželských věcech.
(1) Pravomocné rozhodnutí soudu jedné Strany v manželské věci (o rozvodu, neplatnosti manželství a určení, zda tu je či není manželství) bude uznáno na území druhé Strany bez dalšího řízení, jestliže v době, kdy se rozhodnutí stalo pravomocným, byl aspoň jeden z manželů příslušníkem Strany, jejíž soud rozhodnutí vydal a příslušný soud druhé Strany nevydal již dříve pravomocné rozhodnutí v téže věci.
(2) Toto ustanovení se vztahuje i na rozhodnutí, která byla vydána před účinností této smlouvy.
Článek 25.
Zjištění a popření otcovství.
Zda manžel je otcem dítěte matky žijící s ním v manželství, se rozhodne podle právního řádu Strany, jejímž příslušníkem je manžel v době narození dítěte. Zemřel-li manžel již před narozením dítěte, je rozhodné právo Strany, jejímž příslušníkem byl v době své smrti. Nelze-li zjistit příslušnost manžela v době narození dítěte, po případě v době smrti manžela, je rozhodné právo Strany, jejímž příslušníkem byl manžel podle poslední známé příslušnosti.
Článek 26.
Právní poměr mezi dítětem neprovdané ženy a mužem považovaným za jeho otce.
Zjištění otcovství a právní poměry mezi dítětem neprovdané ženy a mužem, kterého je třeba považovat za jeho otce, se spravují právním řádem Strany, jejímž dítě bylo příslušníkem v době svého narození.
Článek 27.
Pro řízení ve věcech zjištění a popření otcovství je dána pravomoc soudů Strany, jejíž právní řád je rozhodný podle ustanovení článků 25 a 26 nebo příslušnost soudu Strany, na jejímž území mají účastníci své bydliště.
Článek 28.
Osvojení.
(1) Vydat rozhodnutí o osvojení náleží do pravomoci soudů Strany, jejímž příslušníkem je osvojitel.
(2) Je-li osvojenec příslušníkem druhé Strany, a je-li podle zákonů této Strany třeba jeho přivolení nebo přivolení jeho zákonného zástupce nebo soudu nebo jiného orgánu, je třeba opatřit i takové přivolení.
(3) Zrušení osvojení se spravuje právním řádem Strany, jejímž příslušníkem je osvojenec v době zrušení osvojení.
Poručenství a opatrovnictví.
Článek 29.
Pokud tato smlouva neustanovuje něco jiného, je pro poručenství nebo opatrovnictví nad příslušníky Stran dána pravomoc soudů (orgánů) Strany, jejímž příslušníkem je chráněnec.
Článek 30.
(1) Je-li nutné opatření poručenského soudu (orgánu) v zájmu příslušníka jedné Strany, který má bydliště nebo pobyt nebo svůj majetek na území druhé Strany, uvědomí o tom soud druhé Strany bez zbytečného odkladu soud Strany, jejímž příslušníkem je chráněnec.
(2) Je-li případ naléhavý, může soud druhé Strany vedle současného zpravení soudu Strany, jejímž chráněnec je příslušníkem, učinit i sám neodkladná opatření, jež mají časově omezené účinky do doby, kdy rozhodne soud Strany, jejímž příslušníkem je chráněnec. Tento soud uvědomí o svých opatřeních soud, který nařídil dočasná opatření.
(3) Opatření podle odstavce 2 lze učinit i pro případ ochrany zájmů nepřítomného.
Článek 31.
(1) Soud (orgán) jedné Strany může svou poručenskou pravomoc nad poručencem nebo opatrovancem, jehož bydliště nebo pobyt nebo majetek je na území druhé Strany, zcela nebo zčásti přenésti na soud (orgán) této Strany. Přenesení pravomoci nabude účinnosti tehdy, až dožádaný poručenský (opatrovnický) soud (orgán) výslovně přijme pravomoc naň přenesenou a uvědomí o tom soud (orgán) dožadující.
(2) Poručenský (opatrovnický) soud (orgán) vykonává přenesenou pravomoc podle svých vlastních právních předpisů; o způsobilosti k právům a k právním úkonům platí i v tomto případě právo Strany, jejímž příslušníkem je poručenec nebo opatrovanec. Soud (orgán) není v přenesené působnosti oprávněn vydávat rozhodnutí týkající se osobního stavu. Jestliže však soud (orgán) rozhoduje o poručenském schválení nebo povolení k uzavření manželství chráněnce, jež je potřebné podle práva Strany, jejímž chráněnec je příslušníkem, může učinit rozhodnutí v přenesené pravomoci.
Článek 32.
(1) Povinnost přijmout poručenství nebo opatrovnictví se spravuje právním řádem Strany, jejímž příslušníkem je poručník nebo opatrovník.
(2) Právní poměry mezi poručníkem a poručencem a mezi opatrovníkem a opatrovancem se spravují právním řádem Strany, jejíž soud (orgán) ustanovil poručníka nebo opatrovníka.
ČÁST III.
DĚDICTVÍ.
Hlava IX.
Všeobecná ustanovení.
Článek 33.
Příslušníci jedné Strany jsou co do způsobilosti zřídit nebo zrušit závěť o majetku, který je na území smluvních Stran nebo o právu, které se tam má uplatnit, jakož i co do způsobilosti nabývat dědickým právem takový majetek nebo právo, postaveni na roveň příslušníkům druhé Strany, žijícím na jejím území. Jmění a práva přecházejí na ně za stejných podmínek jako na vlastní příslušníky druhé Strany, žijící na jejím území.
Článek 34.
Příslušníci jedné Strany, kteří uplatňují na území druhé Strany nároky z dědického práva, musí mít dědickou způsobilost jak podle právního řádu, který je rozhodný pro právní poměry dědické (články 35 a 36), tak i podle právního řádu Strany, jejímiž jsou příslušníky.
Hlava X.
Právní poměry dědické a závěť.
Článek 35.
Právní poměry dědické se spravují právním řádem Strany, jejímž příslušníkem byl zůstavitel v době své smrti.
Článek 36.
Právní poměry dědické se spravují co do jmění, o němž podle práva platného v místě, kde je jmění, nemohou volně pořizovat ani tuzemci, právním řádem Strany, na jejímž území je takové jmění.
Článek 37.
Movitá odúmrť připadne Straně, jejímž příslušníkem byl zůstavitel v době smrti, nemovitá odúmrť pak Straně, na jejímž území je nemovitost.
Článek 38.
Forma zřízení nebo zrušení závěti se spravuje právním řádem Strany, jejímž příslušníkem byl zůstavitel v době, kdy zřídil nebo zrušil závěť. Stačí však, byly-li zachovány předpisy právního řádu Strany, na jejímž území byla závěť zřízena nebo zrušena.
Článek 39.
Způsobilost zřídit nebo zrušit závěť, jakož i právní účinky nedostatku vůle (lest, omyl atd.), se spravují právním řádem Strany, jejímž příslušníkem byl zůstavitel v době, kdy učinil projev.
Hlava XI.
Pravomoc a řízení.
Článek 40.
(1) Movité dědictví projednají soudy Strany, jejímž příslušníkem byl zůstavitel v době své smrti (domovské soudy); nemovité dědictví, jakož i dědictví, o kterém je dáno zvláštní ustanovení v článku 36, projednají soudy Strany, na jejímž území je dědictví (místní soudy).
(2) Ustanovení odstavce 1 platí obdobně i o sporech, které vznikly z dědických nároků.
Článek 41.
(1) Zemře-li na území jedné Strany příslušník Strany druhé, je příslušný místní soud (orgán) povinen bez zbytečného odkladu zpravit o úmrtí příslušný diplomatický nebo konsulární úřad druhé Strany a oznámit mu vše, co je mu známo o dědicích, o jejich bydlišti (pobytu) a adrese, o povaze a o ceně dědictví, jakož i o závěti, která tu snad je. Stejné platí, doví-li se místní soud (orgán) o tom, že příslušník druhé Strany, který zemřel mimo území Stran, zanechal jmění v tuzemsku.
(2) Nabude-li diplomatický nebo konsulární úřad Strany, jejímž příslušníkem byl zemřelý, vědomost o smrti dříve, zpraví o tom místní soud (orgán).
Článek 42.
Diplomatičtí nebo konsulární zástupci obou Stran mohou v dědických věcech i bez plné moci svými orgány nebo zmocněnci zastupovat své příslušníky na soudech (orgánech) druhé Strany, jestliže jsou nepřítomni a nemají svého zástupce.
Článek 43.
Závěť vyhlásí příslušný soud (orgán) Strany, na jejímž území je závěť. Ověřený opis závěti a protokolu o stavu a obsahu závěti, podle okolností o jejím prohlášení, a na žádost i prvopis závěti, je třeba zaslat domovskému soudu (orgánu) zůstavitele nebo soudu (orgánu) druhé Strany, který ve věci konal řízení.
Článek 44.
(1) Soudy (orgány) Strany, na jejímž území je dědictví příslušníka Strany druhé, jsou povinny učinit podle vlastního právního řádu opatření nutná k zajištění a správě dědictví.
(2) Diplomatický nebo konsulární úřad druhé Strany musí být bez zbytečného odkladu vyrozuměn o opatřeních uvedených v odstavci 1. Tento úřad může svým orgánem nebo zmocněncem spolupůsobit při výkonu takových opatření. Taková opatření mohou být na žádost diplomatického nebo konsulárního úřadu změněna nebo zrušena.
(3) K dožádání domovského soudu nebo orgánu je třeba opatření podle odstavci 1 zrušit.
Článek 45.
Neustanovuje-li tato smlouva něco jiného, je třeba movité dědictví, na něž se vztahuje ustanovení článku 44, vydat nebo dát k disposici diplomatickému nebo konsulárnímu úřadu Strany, jejímž příslušníkem byl zůstavitel, a to za podmínky, že pohledávky státu byly zaplaceny nebo zajištěny a že příslušný orgán udělil vývozní povolení podle platných předpisů. O dalším řízení platí právní řád Strany, jejímž příslušníkem byl zůstavitel.
Článek 46.
Jsou-li na řízení o projednání dědictví jako dědicové, odkazovníci nebo věřitelé zúčastněni příslušníci Strany, na jejímž území je dědictví, nebo jsou-li zde takoví účastníci, kteří nejsou sice příslušníky této Strany, ale mají na jejím území bydliště, může příslušný místní soud (orgán) zadržet movité dědictví nebo jeho přiměřenou část do doby, než příslušný soud rozhodne pravomocně o těchto nárocích. Místní soud (orgán) určí k uplatnění takových nároků lhůtu nikoli kratší tří a nikoli delší šesti měsíců. Vyhláška o tom musí být uveřejněna na území obou Stran způsobem předepsaným pro uveřejnění úředních vyhlášek. Nebyly-li ve lhůtě uplatněny nároky, nelze již dědictví z tohoto důvodu déle zadržovat. Jestliže příslušný soud nároky pravomocně uznal, může místní soud (úřad) vydat movitosti, které patří příslušníkům jeho vlastního státu nebo osobám, které mají bydliště v tuzemsku, přímo těmto oprávněným osobám, místo diplomatickému nebo konsulárnímu úřadu.
Článek 47.
(1) Je-li movité dědictví po příslušníku jedné Strany na území druhé Strany, může každý dědic nebo odkazovník žádat, aby toto dědictví projednal soud této druhé Strany.
(2) Na žádost vydá soud vyhlášku, kterou vyzve dědice, odkazovníky a jiné účastníky, aby ve lhůtě, kterou soud ustanoví na dobu nikoli kratší tři a nikoli delší šesti měsíců, přihlásili své nároky a aby také oznámili své námitky proti projednání dědictví soudem uvedeným v odstavci 1, jinak že by soud projednal dědictví bez zřetele na jejich nároky. Vyhláška o tom musí být uveřejněna na území obou Stran způsobem předepsaným pro uveřejnění úředních vyhlášek. Opis vyhlášky je třeba zaslat bez zbytečného odkladu příslušnému domovskému soudu a diplomatickému nebo konsulárnímu úřadu domovského státu zůstavitele, jakož i známým dědicům, odkazovníkům a jiným osobám, které si činí nárok na dědictví. Náklady uveřejnění vyhlášky nese navrhovatel.
(3) Nebyly-li ve lhůtě určené vyhláškou přihlášeny nároky nebo vzneseny námitky proti projednání dědictví soudem uvedeným v odstavci 1, nebude možné vydat movité dědictví (článek 45); dědictví poté projedná soud podle předpisů občanského soudního řádu vlastního státu.
(4) Jestliže osoby uvedené v odstavci 2 vznesly námitky proti projednání dědictví soudem uvedeným v odstavci 1, je třeba zastavit řízení bez zbytečného odkladu po uplynutí lhůty uvedené ve vyhlášce. Další postup se spravuje ustanoveními článků 45 a 46.
Článek 48.
Zemře-li příslušník jedné Strany na cestě na území druhé Strany a neměl-li tam bydliště ani pobyt, je třeba věci, které měl s sebou, dát bez jakéhokoliv dalšího řízení k disposici diplomatickému nebo konsulárnímu úřadu.
ČÁST IV.
UZNÁNÍ A VÝKON ROZHODNUTÍ V OBČANSKÝCH PRÁVNÍCH VĚCECH.
Hlava XII.
Článek 49.
Strany uznávají vzájemně za vykonatelná:
a) pravomocná soudní rozhodnutí, která byla vydána v řízení o občanských právních věcech;
b) vykonatelná pravomocná rozhodnutí trestních soudů o občanskoprávních nárocích poškozeného; nebo
c) pravomocné výroky rozhodčích (smírčích) soudů, jakož i smíry před nimi uzavřené, upravující majetkové nároky, byla-li aspoň jednou ze Stran řízení právnická osoba (socialistická organisace), jež má státní příslušnost jedné ze smluvních Stran. Způsobilost k uzavření rozhodčí smlouvy se spravuje domovským právním řádem.
Článek 50.
(1) Návrh na uznání rozhodnutí nebo na povolení exekuce projedná příslušný soud Strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno nebo vykonána exekuce.
(2) Návrh na uznání rozhodnutí nebo na povolení exekuce je třeba podat u soudu, který rozhodl ve věci v prvé stolici nebo u soudu, který je příslušný, aby o návrhu rozhodl. Návrh, který byl podán u soudu prvé stolice, je třeba postoupit soudu, který je příslušný, aby o návrhu rozhodl.
(3) Náležitosti návrhu se spravují právním řádem Strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno nebo exekuce vykonána.
(4) K návrhu je třeba připojit překlad do jazyka dožádané Strany, ověřený podle článku 5, odst. 2.
Článek 51.
K návrhu na uznání rozhodnutí nebo na povolení exekuce je třeba připojit:
a) úplné vyhotovení rozhodnutí; právní moc rozhodnutí je nutné prokázat veřejnou listinou, pokud se nepodává z vyhotovení samého;
b) soudem vydané potvrzení, z něhož se podává, že aspoň jedno předvolání nebo jiné opatření o zahájení řízení bylo včas a náležitým způsobem doručeno účastníku, který nevstoupil do řízení;
c) ověřené (článek 5, odst. 2) překlady listin uvedených pod písm. a) a b) do jazyka Strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno nebo exekuce vykonána.
Článek 52.
Má-li soud při uznávání rozhodnutí nebo při povolování exekuce pochybnosti, může vyzvat navrhovatele, aby se vyjádřil nebo podle potřeby odstranil vady návrhu. Může též o návrhu vyslechnout účastníky. Kromě toho může požádat soud, který vydal vykonatelné rozhodnutí, aby mu podal vysvětlení.
Článek 53.
O exekuci platí právní řád Strany, na jejímž území má být exekuce vykonána.
Článek 54.
Uznání rozhodnutí nebo povolení exekuce bude odepřeno:
a) jestliže soud, který vydal rozhodnutí, projednal věc na základě takového důvodu příslušnosti, který není znám podle právního řádu Strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno nebo exekuce vykonána;
b) jestliže navrhovatel nebo odpůrce nevstoupil do řízení a jestliže jemu nebo jeho zmocněnci nebylo včas a náležitým způsobem doručeno předvolání nebo jiné opatření o zahájení řízení, nebo stalo-li se doručení jen vyhláškou nebo způsobem, který není v souhlase s ustanoveními této smlouvy;
c) jestliže je rozhodnutí v rozporu s pravomocným předchozím rozhodnutím vydaným mezi týmiž účastníky o témž nároku a z téhož důvodu soudem Strany, na jejímž území má být rozhodnutí uznáno nebo exekuce vykonána; toto ustanovení se nevztahuje na případ, jestliže se podstatně změnily skutečnosti, na jejichž základě dřívější rozhodnutí určilo obsah nebo čas plnění.
Článek 55.
O poplatcích a nákladech spojených s uznáním rozhodnutí nebo s exekucí platí předpisy Strany, kde má být rozhodnutí uznáno nebo vykonáno.
Článek 56.
Ustanovení této hlavy o soudních rozhodnutích platí obdobně i o smírech před soudy uzavřených.
ODDÍL II.
PRÁVNÍ POMOC VE VĚCECH TRESTNÍCH.
Hlava XIII.
Vydávání a průvoz provinilců.
Článek 57.
Extradiční trestné činy.
(1) Strany se zavazují, že si podle této smlouvy na žádost vzájemně budou vydávat provinilce k provedení trestního stíhání nebo k výkonu trestu.
(2) Vydání se povolí pro činy, které jsou trestné podle práva obou Stran a na něž je v zákonech obou Stran stanoven trest odnětí svobody, jehož horní hranice trestní sazby činí aspoň jeden rok, nebo trest těžší.
(3) Vydání se povolí i pro účast na trestných činech a pro pokus trestného činu.
Článek 58.
Výjimky z extradiční povinnosti.
Vydání se nepovolí:
a) je-li vyžadovaná osoba státním občanem dožádané Strany;
b) pro trestný čin spáchaný na území dožádané Strany;
c) nastalo-li podle práva dožádané Strany promlčení trestního stíhání nebo výkonu trestu, nebo nelze-li osobu, o jejíž vydání se žádá, stíhat nebo trest vykonat z jiného zákonného důvodu;
d) byl-li proti osobě, o jejíž vydání se žádá, na území dožádané Strany vynesen rozsudek pro týž trestný čin, anebo bylo-li trestní stíhání zastaveno.
Článek 59.
Převzetí trestního stíhání.
(1) Každá ze smluvních Stran se zavazuje, že na žádost druhé Strany zavede trestní stíhání podle vlastních právních předpisů proti svému občanu, který spáchal na území druhé Strany trestný čin, který je podle této smlouvy činem extradičním.
(2) K žádosti je nutno připojit všechny důkazy o trestném činu.
(3) Dožádaná Strana sdělí druhé Straně výsledek trestního stíhání a dojde-li k rozsudku, zašle jeho opis.
Článek 60.
Formální náležitosti žádosti o vydání.
(1) K žádosti o vydání k provedení trestního stíhání nutno připojit příkaz k zatčení v originále nebo v ověřeném opise, a jde-li o vydání k výkonu trestu, též rozsudek s doložkou o pravomocnosti a vykonatelnosti. Tyto doklady musí obsahovat údaje o trestném činu, zejména uvedení místa a doby spáchání činu, právní kvalifikaci a text příslušných zákonných ustanovení o vině a trestu. U majetkových trestných činů je nutno uvést výši škody trestným činem způsobené nebo zamýšlené.
(2) Zároveň je nutno podle možnosti sdělit podrobné osobní údaje o vyžadované osobě, o místu jejího pobytu a jejím státním občanství a zaslat její fotografii a otisk prstů.
Článek 61.
Dodatečná objasnění.
(1) Neobsahuje-li žádost o vydání všechny nutné údaje, může dožádaná Strana žádat o jejich doplnění, k čemuž určí lhůtu od jednoho do dvou měsíců. Tato lhůta může být ze závažných důvodů prodloužena.
(2) Nepředloží-li dožadující Strana žádané dodatečné údaje ve stanovené lhůtě, může dožádaná Strana zatčenou osobu propustit.
(3) Dožadující Strana není povinna předložit důkazy o vině vyžadované osoby.
Článek 62.
Vydávací vazba.
Po dojití žádosti o vydání dožádaná Strana vydá příkaz k zatčení vyžadované osoby, leč by se vydání jevilo podle této smlouvy nepřípustné.
Článek 63.
Předběžné zatčení.
(1) Zatčení může být vykonáno i před dojitím žádosti o vydání, jestliže dožadující Strana o to výslovně požádá a sdělí, že proti provinilci byl vydán příkaz k zatčení nebo rozsudek, na jehož základě zamýšlí žádat o vydání. Žádost o předběžné zatčení může být učiněna poštou, telegraficky, telefonicky nebo rozhlasem.
(2) Příslušné orgány Stran mohou i bez takové žádosti zatknout osobu, zdržující se na jejich území, která podle jejich vědomosti spáchala na území druhé Strany trestný čin, pro nějž se povoluje vydání.
(3) Druhá Strana musí být neprodleně o zatčení vyrozuměna.
Článek 64.
Propuštění předběžně zatčené osoby.
(1) Osoba zatčená podle článku 63, odst. 2 může být propuštěna, jestliže dožádání o předběžné zatčení podle článku 63, odst. 1 nedojde v jednoměsíční lhůtě od vyrozumění o provedeném zatčení.
(2) Osoba zatčená podle článku 63, odst. 1 může být propuštěna, nedojde-li žádost o vydání ve dvouměsíční lhůtě ode dne zatčení.
Článek 65.
Odklad provedení vydání.
Je-li osoba, o jejíž vydání se žádá, stíhána anebo byla-li odsouzena pro jiný trestný čin na území dožádané Strany, může být provedení vydání odloženo až do zastavení trestního stíhání, do vykonání rozsudku, anebo do prominutí trestu.
Článek 66.
Dočasné vydání.
(1) Na odůvodněnou žádost lze provést dočasné vydání i v případech článku 65, zejména měl-li by odklad provedení vydání za následek promlčení nebo jinou závažnou újmu pro trestní stíhání.
(2) Dočasně vydaná osoba musí být po provedení úkonů trestního stíhání, pro které byla vydána, vrácena zpět.
Článek 67.
Střet žádosti o vydání.
Žádá-li o vydání provinilce více států ať pro stejný trestný čin nebo pro různé trestné činy, rozhodne dožádaná Strana, které žádosti vyhoví.
Článek 68
Meze stihatelnosti vydané osoby.
(1) Vydaná osoba nemůže být bez souhlasu dožádané Strany stíhána, potrestána, ani vydána třetímu státu pro trestný čin spáchaný před vydáním, na který se vydání nevztahuje. Souhlas nemůže být odepřen, jde-li o trestný čin, který je podle této smlouvy činem extradičním.
(2) Souhlasu není třeba, neopustí-li vydaná osoba území Strany, jíž byla vydána, do jednoho měsíce po ukončení trestního stíhání, a byla-li odsouzena, do jednoho měsíce po odpykání nebo prominutí trestu, jakož i vrátí-li se znovu na toto území. Do měsíční lhůty se nezapočítává doba, během které bylo osobě bez vlastní viny znemožněno odejít.
(3) Není třeba žádat o souhlas, dá-li vydaná osoba sama souhlas před soudem k trestnímu stíhání pro trestný čin uvedený v odstavci 1. Ověřený opis protokolu o daném souhlasu musí být zaslán Straně, která tuto osobu vydala.
Článek 69
Prodlení při provedení vydání.
Dožádaná Strana je povinna vyrozumět dožadující Stranu o místě a době vydání. Nepřevezme-li dožadující Strana vydanou osobu v patnáctidenní lhůtě od stanoveného data, je možno tuto osobu propustit.
Článek 70.
Opětovné vydání.
Vyhne-li se vydaná osoba trestnímu stíhání a vrátí-li se znovu na území dožádané Strany, musí být na novou žádost vydána bez všech formalit.
Článek 71.
Průvoz.
(1) Každá ze smluvních Stran povolí na žádost svým územím průvoz osoby, kterou vydal třetí stát druhé smluvní Straně. Strana není povinna povolit průvoz, jestliže by ani nebyla povinna povolit vydání podle této smlouvy.
(2) Žádost o povolení průvozu musí být učiněna stejným způsobem jako žádost o vydání.
(3) Dožádaná Strana povolí průvoz způsobem pro ni nejvýhodnějším.
Článek 72.
Sdělení výsledku trestního řízení.
Dožadující Strana je povinna oznámit dožádané Straně výsledek trestního řízení proti vydané osobě. Byl-li proti této osobě vydán rozsudek, zašle po pravomocnosti jeho opis. Tato povinnost platí i v případech článku 68 této smlouvy.
Článek 73.
Náklady vydání.
Náklady spojené s vydáním nese Strana, na jejímž území vznikly. Náklady průvozu (článek 71) musí nahradit Strana dožadující.
Článek 74.
Meziministerský styk.
Věci vydávacího řízení (články 57 až 73) projednávají mezi sebou přímo ministři spravedlnosti obou Stran.
Hlava XIV.
Jiná právní pomoc ve věcech trestních.
Článek 75.
Všeobecná ustanovení.
(1) Soudy a prokuratury Stran si poskytují vzájemně právní pomoc v přímém styku.
(2) Právní pomoc zahrnuje doručování předvolání, rozsudků a jiných spisů v trestních věcech, provádění jednotlivých procesních úkonů, jako je výslech obviněných, svědků a znalců, ohledání, prohlídky, odnětí věcí a zasílání soudních spisů a věcí doličných.
(3) Dožádání může být učiněno každým soudním nebo prokurátorským orgánem jedné ze smluvních Stran. Dožádání vyřizuje lidový soud nebo okresní prokurátor druhé Strany. Zasílání spisů a vydání opisů ze spisů provádí soud, který rozhodoval ve věci v první stolici nebo prokurátor, který ve věci konal řízení, anebo soud (prokurátor), u něhož se spisy nacházejí.
(4) Není-li dožádaný orgán příslušný poskytnout žádanou právní pomoc, postoupí dožádání z úřední povinnosti příslušnému orgánu a podá o tom zprávu dožadujícímu orgánu.
(5) Vyřízení dožádání o právní pomoc zašle dožádaný orgán orgánu dožadujícímu nebo mu sdělí překážku vyřízení.
Článek 76.
Vyřízení dožádání.
(1) Dožádaný orgán vyřídí dožádání podle zákonů vlastního státu. Na žádost dožadujícího orgánu může vyřídit dožádání zvláštním způsobem, pokud se to nepříčí právním předpisům dožádané Strany.
(2) Dožádaný orgán sdělí na žádost orgánu dožadujícímu místo a čas úkonu, jímž se dožádání vyřizuje.
Článek 77.
Odepření právní pomoci.
(1) Vyřízení dožádání o právní pomoc v trestních věcech může být odmítnuto:
a) jde-li o trestní řízení pro trestný čin, pro který se nepovoluje vydání;
b) nepatří-li vyřízení žádaného úkonu na území dožádané Strany do příslušnosti soudů nebo prokuratury.
(2) Dožádaná strana vykoná prohlídku a odnětí věcí jen tehdy, když tím neporuší práva třetích osob.
Článek 78.
Předvolání svědků a znalců.
(1) Svědek nebo znalec předvolaný z území jedné Strany k výslechu na území druhé Strany, na něž se dobrovolně dostavil, nemůže být stíhán pro trestný čin spáchaný dříve, ani vzat do vazby k výkonu trestu z rozsudku vydaného pro takový trestný čin. Nemůže být stíhán ani pro účastenství na trestném činu, pro který je předvolán k výslechu jako svědek nebo znalec.
(2) Svědek nebo znalec ztratí tuto výsadu, neopustí-li území dožadující Strany do týdne počínaje dnem, kdy mu příslušný soud nebo prokurátor oznámil, že jeho další přítomnost není nutná. Do této lhůty se nezapočítává doba, během které bylo svědku nebo znalci bez jeho viny znemožněno odejít.
Dočasné dodání osob ve vazbě.
Článek 79.
Je-li předvolaný svědek nebo znalec ve vazbě na území dožádané Strany, může být z příkazu ministra spravedlnosti této Strany dodán dožadující Straně. Po výslechu musí být v nejkratší době vrácen.
Článek 80.
Ministr spravedlnosti jedné ze smluvních Stran může za podmínek článku 78 povolit průvoz osoby ve vazbě ve třetím státě k dodání k výslechu na území druhé Strany.
Článek 81.
Vydání věcí doličných.
(1) Věci, kterých pachatel nabyl trestným činem, pro který se žádá o jeho vydání, nebo věci, kterých nabyl jako protihodnotu za tyto věci, dále věci, které slouží jako důkaz v trestním řízení, budou vydány dožadující Straně, a to i v případě, že k vydání pachatele nedojde pro jeho smrt, útěk nebo z jiného důvodu.
(2) Dožádaná Strana může prozatímně tyto věci zadržet, je-li to nutné pro jiné trestní řízení.
(3) Práva třetích osob k těmto věcem zůstávají nedotčena. Po ukončení trestního řízení musí být oprávněnému bezplatně vráceny. Nemůže-li být oprávněná osoba bezpečně zjištěna, musí být věci vráceny bezplatně dožádané Straně.
Článek 82.
Periodická výměna trestních listů.
(1) Strany si podají navzájem zprávy o rozsudcích v trestních věcech, jež soudy jedné Strany vydaly proti příslušníkům druhé Strany, vyjímaje rozsudky vojenských soudů.
(2) Tyto zprávy si vyměňují ministerstva spravedlnosti Stran každé tři měsíce. Ministři spravedlnosti učiní opatření, aby byly též zasílány otisky prstů odsouzených.
Článek 83.
Výpisy z rejstříku trestů.
Orgány trestní evidence Stran podají justičním úřadům a orgánům prokuratury druhé Strany na jejich přímo podanou žádost bezplatně výpisy z rejstříku trestů.
Článek 84.
Náklady právní pomoci ve věcech trestních.
Při poskytování právní pomoci v trestních věcech nesou Strany samy všechny náklady, které vznikly na jejich území, včetně svědečného a znalečného.
ODDÍL III.
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ.
Hlava XV.
Právní informace.
Článek 85.
Ministerstva spravedlnosti Stran si na žádost navzájem poskytnou v přímém styku informace o právu, které platí nebo platilo na jejich území.
Hlava XVI.
Závěrečná ustanovení.
Článek 86.
Jazyk.
Ve vzájemných stycích používá každá ze Stran svého jazyka nebo jazyka ruského.
Článek 87.
Formální náležitosti dožádání.
(1) Spisy vydané soudy a jinými orgány Stran nutno opatřit úřední pečetí soudu nebo orgánu, který je vydal.
(2) Při dožádání o poskytnutí právní pomoci použijí Strany formulářů, jichž znění bude vzájemně dohodnuto.
Článek 88.
Ratifikace.
Tato smlouva bude ratifikována. Ratifikační listiny budou vyměněny v nejkratší době v Sofii.
Článek 89.
Účinnost.
(1) Tato smlouva nabude účinnosti měsíc po výměně ratifikačních listin a zůstane v platnosti deset let od nabytí účinnosti.
(2) Neoznámí-li žádná ze Stran do roku před uplynutím této lhůty svůj úmysl vypovědět účinnost smlouvy, prodlužuje se její platnost na neurčitou dobu a smlouva zůstane v platnosti po dobu jednoho dalšího roku ode dne, kdy bude jednou ze Stran vypovězena.
Článek 90.
Dnem, kdy tato smlouva nabude účinnosti, pozbývají účinnosti:
a) úmluva mezi republikou Československou a Bulharskem o vzájemné právní ochraně a právní pomoci ve věcech občanských a obchodních, podepsaná v Sofii dne 15. května 1926;
b) úmluva mezi republikou Československou a Bulharskem o vydávání zločinců a právní pomoci ve věcech trestních, podepsaná v Sofii dne 15. května 1926.
Článek 91.
Autentická vyhotovení
Tato smlouva byla vyhotovena ve dvou původních stejnopisech v jazyku českém a bulharském. Obě znění jsou autentická.
Dáno v Praze dne 13. dubna 1954.
ZA ČESKOSLOVENSKOU REPUBLIKU:
Dr. V. Škoda L. S.
ZA LIDOVOU REPUBLIKU BULHARSKOU:
M. Tarabanov L. S.
PROZKOUMAVŠE TUTO SMLOUVU A VĚDOUCE, ŽE NÁRODNÍ SHROMÁŽDĚNÍ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ S NÍ SOUHLASÍ, SCHVALUJEME A POTVRZUJEME JI.
TOMU NA SVĚDOMÍ JSME TENTO LIST PODEPSALI A K NĚMU PEČEŤ REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ PŘITISKNOUTI DALI.
NA HRADĚ PRAŽSKÉM DNE 23. ŘÍJNA LÉTA TISÍCÍHO DEVÍTISTÉHO PADESÁTÉHO ČTVRTÉHO.
PRESIDENT REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ:
A. ZÁPOTOCKÝ v. r.
MINISTR ZAHRANIČNÍCH VĚCÍ:
V. DAVID v. r.
L. S.

*) Na straně 12.