622/1950 Ú. l. I
Vyhláška ministerstva práce a sociální péče o vánočním příspěvku zaměstnancům (učňům) v roce 1950.

622.
VYHLÁŠKA
ministerstva práce a sociální péče
ze dne 18. října 1950
o vánočním příspěvku zaměstnancům (učňům) v roce 1950.
Ministerstvo práce a sociální péče stanoví podle § 1 zákona č. 244/1948 Sb., o státní mzdové politice:

§ 1.
(1) Zaměstnavatelé poskytnou v roce 1950 vánoční příspěvek (dále jen „příspěvek“)
a) dělníkům a mistrům,
b) ostatním zaměstnancům, jestliže jejich čistá průměrná mzda (plat) za 6 kalendářních měsíců předcházejících dni počátku účinnosti této vyhlášky nepřesahuje částku 7000 Kčs měsíčně.
(2) Čistou mzdou (platem) podle odstavce 1 se rozumí úhrn všech zaměstnancových požitků z pracovního poměru po odečtení daně ze mzdy a pojistného národního pojištění, pokud jde na vrub zaměstnance, a příspěvku do účelového jmění pro podpory při včleňování do práce.
(3) Za zaměstnance ve smyslu této vyhlášky se považují též učni.
§ 2.
Pokud není dále stanoveno jinak, přísluší příspěvek jen za dobu, po kterou zaměstnanec skutečně pracoval.
§ 3.
Plný příspěvek zaměstnancům, kteří byli v roce 1950 v pracovním poměru po celý rok, činí
a) dosáhli-li 20. roku věku1200 Kčs,b) dosáhli-li 18. roku věku, jsou však mladší než 20 let900 Kčs,c) dosáhli-li 17. roku věku, jsou však mladší než 18 let650 Kčs,d) dosáhli-li 16. roku věku, jsou však mladší než 17 let450 Kčs,e) jsou-li mladší než 16 let300 Kčs.
§ 4.
(1) Příspěvek se zvyšuje o částku 150 Kčs na každé dítě, na které se vyplácí rodinný přídavek podle zákona o rodinných přídavcích.
(2) Nežije-li dítě se zaměstnancem trvale ve společné domácnosti a vznikne-li podle odstavce 1 nárok na zvýšení příspěvku osobě, která má dítě v přímém zaopatření, přísluší nárok na zvýšení příspěvku jen posléze uvedené osobě.
(3) Částka uvedená v odstavci 1 se vždy vyplácí osobě, které se vyplácí rodinný přídavek.
§ 5.
(1) Nárok na příspěvek mají i zaměstnanci, kteří v roce 1950 nemohli skutečně vykonávati práci pro důležitou příčinu, týkající se jejich osoby, již nezpůsobili úmyslně nebo hrubou nedbalostí, zejména pro nemoc nebo úraz, anebo pro příčinu na straně zaměstnavatelově, a zaměstnanci, kteří s předchozím souhlasem zaměstnavatele skutečně nevykonávali práci z jiné důležité příčiny. Příspěvek se jim však snižuje o ½ za každý celý měsíc, o který doba zameškání práce v roce 1950 přesahuje 6 měsíců. Ustanovení tohoto odstavce se nevztahují na případy uvedené v § 6 odst. 2.
(2) Zaměstnanci, kteří konali v roce 1950 činnou službu vojenskou a jejichž pracovní poměr trval po dobu konání této služby, mají nárok na příspěvek, který by jim jinak příslušel. Přesahuje-li však doba konání vojenské služby v roce 1950 6 měsíců, snižuje se příspěvek o ¹⁄₁₂ za každý další celý měsíc trvání vojenské služby v roce 1950; příspěvek se však nesnižuje zaměstnancům, jejichž rodinní příslušníci mají nárok na zaopatřovací příspěvek, po případě měli nárok na státní příspěvek vyživovací.
(3) Doba placené dovolené na zotavenou se pro účely této vyhlášky pokládá za dobu skutečného konání práce.
§ 6.
(1) Byl-li zaměstnanec přidělen k jinému zaměstnavateli podle dekretu presidenta republiky o všeobecné pracovní povinnosti nebo účastnil-li se u jiného zaměstnavatele kampaňových prací se souhlasem dosavadního zaměstnavatele, u něhož zůstal v pracovním poměru, nemá za dobu přidělení nebo kampaně nárok na příspěvek vůči dosavadnímu zaměstnavateli, nýbrž vůči zaměstnavateli, jemuž byl přidělen nebo u něhož pracuje na kampani a to v částce, která se rovná poměru doby, po kterou práce byla v přiděleném zaměstnání nebo na kampani vykonávána, k době celého roku.
(2) Účastnil-li se zaměstnanec v roce 1950 pracovní brigády netrvající déle než jeden měsíc, přísluší mu za tuto dobu nárok na poměrnou část příspěvku vůči zaměstnavateli, od něhož odešel na pracovní brigádu, jako kdyby u něho v době pracovní brigády byl pracoval. Přesahuje-li účast na pracovní brigádě v roce 1950 dobu jednoho měsíce, přísluší zaměstnanci vůči zaměstnavateli, u něhož se zúčastnil pracovní brigády, nárok na část příspěvku, která se rovná poměru doby, po kterou účast na pracovní brigádě trvala, k době celého roku. V tomto případě zaměstnanci nepřísluší vůči zaměstnavateli, od něhož odešel na pracovní brigádu, část příspěvku za dobu účasti na pracovní brigádě.
(3) Zaměstnanci, kteří byli v pracovním poměru, v němž práci skutečně konali, jen část roku 1950, s výjimkou případů uvedených v odstavcích 1 a 2, mají vůči zaměstnavateli nárok na část příspěvku, která se rovná poměru doby, po kterou práci konali, k době celého roku jen, jde-li o tyto případy:
a) dal-li zaměstnavatel zaměstnanci výpověď,
b) zrušil-li zaměstnavatel předčasně pracovní poměr z důvodů, které zaměstnanec nezavinil,
c) zrušil-li zaměstnanec předčasně pracovní poměr z důležitého důvodu,
d) skončil-li pracovní poměr uplynutím zkušební doby nebo uplynutím doby, na kterou byl sjednán,
e) došlo-li k rozvázání pracovního poměru na doporučení úředního lékaře,
f) došlo-li k rozvázání pracovního poměru se zaměstnancem, který se vrací do povolání, pro něž byl odborně vyškolen,
g) došlo-li k rozvázání pracovního poměru se zaměstnancem, který přešel z administrativního zaměstnání do výrobního nebo z výrobního zaměstnání do jiného výrobního zaměstnání důležitějšího pro splnění jednotného hospodářského plánu,
h) došlo-li k rozvázání pracovního poměru se zaměstnancem, který změnil zaměstnání z jiných důvodů obecného zájmu, než jsou uvedeny pod písm. f) a g),
ch) vstoupil-li zaměstnanec do pracovního poměru v roce 1950 a nebyl-li s ním pracovní poměr rozvázán, leč by šlo o případy uvedené pod písm. a) až h).
(4) Vzejdou-li pochybnosti, zda došlo k rozvázání pracovního poměru z důvodů obecného zájmu uvedených pod písm. f) až h), rozhodne okresní národní výbor místně příslušný podle pracoviště zaměstnancova.
(5) Zaměstnanci uvedení v § 1 odst. 1 písm. b) jsou povinni předložit potvrzení o výši čisté průměrné mzdy (platu) za dobu předcházející dni počátku účinnosti této vyhlášky od zaměstnavatele, který jim tuto mzdu (plat) vyplatil, jestliže uplatňují nárok na poměrnou část příspěvku podle předchozích odstavců také vůči jinému zaměstnavateli.
§ 7.
(1) Pracoval-li zaměstnanec u téhož zaměstnavatele po celý rok 1950 nebo jeho část průměrně méně než plnou týdenní pracovní dobu (odstavec 4) má nárok na poměrnou část příspěvku, který by mu jinak příslušel.
(2) Při výpočtu týdenního průměru pracovní doby se pokládá za pracovní dobu též doba, v níž zaměstnanec zameškal práci pro některý z důvodů uvedených v § 5 a v § 6 odst. 2 větě první.
(3) Do pracovní doby podle odstavce 1 se započítává doba, kterou zaměstnance strávil za trvání pracovního (učebního) poměru v době rozhodné pro nárok na příspěvek povinnou školní docházkou nebo školní docházkou, souvisící s pracovním (učebním) poměrem.
(4) Plnou týdenní pracovní dobou podle odstavce 1 se rozumí pracovní doba alespoň 48 hodin týdně, po případě kratší pracovní doba, pokud byla pro jednotlivé pracovní druhy zaměstnání stanovena příslušnými předpisy.
§ 8.
Zaměstnanec nemá vůči zaměstnavateli nárok na příspěvek, jestliže u něho zameškal v roce 1950 bez závažného důvodu (§ 5 a § 6 odst. 2 věta první) pracovní dobu činící celkem alespoň 6 celých pracovních dnů (směn); zameškal-li méně pracovních dnů (směn), snižuje se nárok na příspěvek o ⅙ za každý celý zameškaný pracovní den (směnu).
§ 9.
(1) Domovníku přísluší vůči vlastníku domu jedna třetina z částky uvedené v § 3, zvýšené po případě podle § 4, není-li jeho odměna z domovnického poměru v roce 1950 vyšší než 10.000 Kčs, dvě třetiny, přesahuje-li jeho odměna z domovnického poměru v roce 1950 10.000 Kčs a není-li vyšší než 20.000 Kčs. Je-li tato odměna vyšší než 20.000 Kčs, má domovník nárok na plný příspěvek podle § 3, zvýšený po případě podle § 4.
(2) Odměnou z domovnického poměru podle předchozího odstavce se rozumí součet hodnoty naturálního bytu a odměn, na něž má domovník nárok v českých zemích podle vyhlášky č. 630/1949 Ú. l. I, o odměnách domovníků za práce domovnické a za práce vymykající se z oboru prací domovnických, na Slovensku podle vyhlášky č. 834/1949 Ú. v., o odměnách domovníků za práce domovnické a za práce, které nepatří do oboru prací domovnických.
§ 10.
(1) Nárok na příspěvek přísluší též domáckým dělníkům a živnostníkům, kteří nezaměstnávají cizí pracovní síly (dále jen „domáčtí dělníci“), vůči každému podnikateli, po případě zprostředkovateli domácké práce, pro něhož pracovali. Za cizí pracovní síly se považují také učni.
(2) Příspěvek činí u domáckých dělníků 4% hrubé pracovní odměny (bez příplatku za hotová vydání) dosažené v roce 1950, nejvýše však částku, na kterou by měli nárok, kdyby pracovali jako zaměstnanci.
(3) Domáckým dělníkům, kteří pracovali pro podnikatele, po případě zprostředkovatele domácké práce po celý rok 1950, se zvyšuje příspěvek o částku 150 Kčs na každé dítě, na které mají nárok na rodinný přídavek, dosahuje-li jejich příspěvek vypočtený podle odstavce 2 částky uvedené v § 3. Nedosahuje-li příspěvek této částky, přísluší jim na dítě z částky 150 Kčs částka rovnající se poměru dosaženého příspěvku k plnému příspěvku podle § 3.
(4) Domáckým dělníkům, kteří nepracovali po celý rok 1950, přísluší na dítě z částky stanovené v odstavci 3 částka rovnající se poměru doby, po kterou byla práce konána, k době celého roku.
(5) Nemohl-li domácký dělník vykonávati práci pro nemoc, připočte se ke hrubé pracovní odměně (odstavec 2) za každý týden trvání nemoci částka rovnající se odměně, kterou by obdržel, kdyby byl pracoval. Tato částka se rovná průměrné týdenní odměně dosažené v posledních třech měsících před onemocněním, po případě v kratší době, po kterou domácký dělník před onemocněním pracoval. Počet týdnů, za které se zvyšuje částka podle první věty, nesmí přesahovati dobu, po kterou domácký dělník v roce 1950 pracoval; činí však 4 týdny, nepracoval-li v roce 1950 vůbec nebo pracoval-li jen po dobu kratší 4 týdnů.
(6) Ustanovení §§ 2, 11 a 12 platí obdobně
(7) Zprostředkovatelé domácké práce mají vůči podnikateli domácké práce nárok na náhradu částek, které vyplatili na příspěvcích podle této vyhlášky.
§ 11.
(1) S výjimkou případů uvedených v odstavci 3 je pro určení výše příspěvku rozhodný zaměstnancův věk v den splatnosti příspěvku (§ 12).
(2) Pokud vznik nároku na zvýšení příspěvku na dítě závisí na výplatě rodinného přídavku, je rozhodné, zda se rodinný přídavek vyplatí za kalendářní měsíc, v němž je s výjimkou případů uvedených v odstavci 3 příspěvek splatný (§ 12).
(3) Skončil-li pracovní poměr před účinností této vyhlášky, jest rozhodným dnem pro stanovení výše příspěvku den skončení pracovního poměru.
§ 12.
(1) Příspěvek je s výjimkou případů dále uvedených splatný 31. prosince 1950. Skončil-li pracovní poměr před tímto dnem, je příspěvek splatný ihned při skončení pracovního poměru; skončil-li však pracovní poměr před účinností této vyhlášky, je příspěvek splatný osmého dne po jejím vyhlášení.
(2) Není-li příspěvek splatný dříve, je zaměstnavatel povinen poskytnouti zaměstnanci dne 1. prosince 1950 zálohu za dobu do tohoto dne, může však poskytnouti zálohu až do výše příspěvku.
(3) Podle vládního usnesení ze dne 10. října 1950 je příspěvek osvobozen od daně ze mzdy ve smyslu § 3 odst. 2 zákona č. 109/1947 Sb., o dani ze mzdy. Podle výnosu ministerstva práce a sociální péče ze dne 16. října 1950, č. j. V/1-2145-16/10-50, nezapočítává se příspěvek do vyměřovacího základu podle § 20 zákona č. 99/1948 Sb., o národním pojištění, ani do částky vlastního příjmu dítěte, která tvoří hranici pro vznik nároku na rodinný přídavek.
§ 13.
Tato vyhláška se nevztahuje na
a) vojenské osoby z povolání v činné službě, příslušníky Sboru národní bezpečnosti a Sboru vězeňské stráže,
b) státní zaměstnance, na něž se vztahuje zákon č. 66/1950 Sb., o pracovních a platových poměrech státních zaměstnanců, a zákon č. 67/1950 Sb., o pracovních a platových poměrech soudců z povolání, prokurátorů a soudcovských čekatelů (soudcovský zákon),
c) státní a jiné veřejné zaměstnance, jejichž pracovní a platové poměry budou upraveny podle § 2 odst. 2 druhé věty, po případě podle § 34 zákona č. 66/1950 Sb., pokud vláda nestanoví, že se platové (mzdové) poměry těchto zaměstnanců řídí předpisy o státní mzdové politice,
d) duchovní církví a náboženských společností, jejichž osobní požitky jsou upraveny zákonem č. 218/1949 Sb., o hospodářském zabezpečení církví a náboženských společností státem, a vládními nařízeními vydanými podle tohoto zákona.
§ 14.
Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem vyhlášení

Ministr:
Erban v. r.