101/1983 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Syrskou arabskou republikou

101
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 30. května 1983
o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Syrskou arabskou republikou

Dne 23. května 1979 byla v Damašku podepsána Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Syrskou arabskou republikou.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident Československé socialistické republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Praze dne 12. května 1983.
Úmluva vstupuje v platnost na základě svého článku 52 dnem 11. června 1983.
České znění Úmluvy se vyhlašuje současně.

První náměstek:
Řehořek v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Syrskou arabskou republikou
Československá socialistická republika a Syrská arabská republika,
přejíce si dále rozvíjet a prohlubovat přátelské vztahy mezi oběma státy na základě všeobecně uznávaných zásad mezinárodního práva a zejména na základě zásad svrchované rovnosti států, územní nedotknutelnosti a nevměšování do vnitřních záležitostí,
přejíce si rovněž upravit konzulární vztahy,
se rozhodly uzavřít tuto konzulární úmluvu:
HLAVA I
Definice
Článek 1
Pro účely této úmluvy mají následující výrazy tento význam:
1. „konzulární úřad“ je generální konzulát, konzulát, vicekonzulát nebo konzulární jednatelství;
2. „konzulární obvod“ je území určené konzulárnímu úřadu k výkonu konzulárních funkcí;
3. „vedoucí konzulárního úřadu“ je osoba pověřená vysílajícím státem, aby vykonávala povinnosti spojené s touto funkcí;
4. „konzulární úředník“ je každá osoba, včetně vedoucího konzulárního úřadu, pověřená výkonem konzulárních funkcí;
5. „konzulární zaměstnanec“ je každá osoba zaměstnaná v administrativních, technických nebo domácích službách konzulárního úřadu;
6. „členové konzulárního úřadu“ jsou konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci;
7. „rodinný příslušník“ je manžel nebo manželka člena konzulárního úřadu, jakož i jeho děti a jeho rodiče nebo rodiče jeho manžela nebo manželky, pokud tyto osoby žijí s členem konzulárního úřadu ve společné domácnosti;
8. „konzulární místnosti“ jsou budovy nebo části budov a pozemky k nim náležící, které jsou používány výhradně pro účely konzulárního úřadu, bez ohledu na to, kdo je jejich vlastníkem, včetně sídla vedoucího konzulárního úřadu;
9. „konzulární archívy“ jsou veškeré listiny, dokumenty, korespondence, knihy, filmy, záznamové pásky a rejstříky konzulárního úřadu spolu s šiframi a kódy, kartotékami a kteroukoli částí zařízení určenou k jejich ochraně a uložení;
10. „úřední korespondence“ je veškerá korespondence vztahující se ke konzulárnímu úřadu a k jeho funkcím;
11. „loď“ je každé plavidlo plující pod vlajkou vysílajícího státu;
12. „letadlo“ je každé civilní letadlo registrované ve vysílajícím státě v souladu s jeho právními předpisy a nesoucí jeho označení;
13. „státní příslušníci vysílajícího státu“ jsou osoby, které mají podle právních předpisů vysílajícího státu státní občanství vysílajícího státu;
14. „právnické osoby vysílajícího státu“ jsou organizace zřízené podle právních předpisů vysílajícího státu. V přijímajícím státě se s nimi nakládá jako s právnickými osobami.
HLAVA II
Zřizování konzulárních úřadů a jmenování konzulárních úředníků a konzulárních zaměstnanců
Článek 2
1. Konzulární úřad může být zřízen na území přijímajícího státu pouze se souhlasem tohoto státu.
2. Sídlo konzulárního úřadu, jeho třída, konzulární obvod a rozsah personálu konzulárního úřadu jsou určovány vysílajícím státem a podléhají schválení přijímajícího státu.
3. Pozdější změny sídla konzulárního úřadu, jeho třídy nebo změny konzulárního obvodu může provést vysílající stát pouze se souhlasem přijímajícího státu.
4. Předchozího výslovného souhlasu přijímajícího státu je zapotřebí též k zřízení úřadovny tvořící součást konzulárního úřadu, která je však umístěna mimo sídlo tohoto úřadu.
Článek 3
1. Vedoucí konzulárních úřadů jsou jmenováni vysílajícím státem a přijímáni k výkonu svých funkcí přijímajícím státem.
2. Vysílající stát musí vedoucího konzulárního úřadu opatřit dokladem ve formě patentu nebo obdobného dokumentu vyhotoveného pro každé jmenování zvlášť, který osvědčuje jeho funkci a v němž je uvedeno zpravidla jeho plné jméno, kategorie a třída, konzulární obvod a sídlo konzulárního úřadu.
Vysílající stát zašle patent nebo obdobný dokument diplomatickou cestou nebo jinou vhodnou cestou vládě státu, na jehož území má vedoucí konzulárního úřadu vykonávat své funkce.
3. Vedoucí konzulárního úřadu je přijímán k výkonu svých funkcí na základě přivolení přijímajícího státu nazývaného exequatur, ať již je forma přivolení jakákoliv. Je žádoucí, aby se přivolení dávalo co nejdříve. Do té doby, než mu bude uděleno exequatur, může být vedoucí konzulárního úřadu přijat k výkonu svých funkcí prozatímně. V tom případě se budou na něho vztahovat ustanovení této úmluvy.
4. Stát, který odmítá poskytnout exequatur, není povinen sdělit vysílajícímu státu důvody svého odmítnutí.
Článek 4
1. Nemůže-li vedoucí konzulárního úřadu z jakýchkoli důvodů vykonávat své funkce nebo je-li místo vedoucího konzulárního úřadu dočasně uprázdněno, může vysílající stát funkcí dočasného vedoucího konzulárního úřadu pověřit prozatímně konzulárního úředníka tohoto úřadu nebo jiného konzulárního úřadu nebo člena diplomatického personálu diplomatické mise; jméno této osoby je třeba předběžně sdělit ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
2. Dočasnému vedoucímu konzulárního úřadu se poskytují práva, výsady a imunity, jakých požívá podle této úmluvy vedoucí konzulárního úřadu.
3. Vykonává-li člen diplomatického personálu diplomatické mise vysílajícího státu prozatímně funkce vedoucího konzulárního úřadu, jeho diplomatické výsady a imunity zůstávají nedotčeny.
Článek 5
Jakmile je vedoucí konzulárního úřadu k výkonu svých funkcí přijat, byť i prozatímně nebo ad interim, vyrozumí o tom přijímající stát ihned příslušné orgány konzulárního obvodu a učiní příslušná opatření, aby vedoucí konzulárního úřadu mohl vykonávat povinnosti vyplývající z jeho úřadu a požívat výhod vyplývajících z této úmluvy.
Článek 6
Vysílající stát oznámí ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu:
a) jmenování členů konzulárního úřadu, jejich plné jméno, funkci, jejich příjezd po jmenování na konzulární úřad, jejich konečný odjezd nebo skončení jejich funkcí a všechny další změny mající vliv na jejich postavení, které mohou nastat během jejich služby na konzulárním úřadě,
b) příjezd a konečný odjezd rodinného příslušníka člena konzulárního úřadu, který patří k jeho domácnosti, a tam, kde to přichází v úvahu, případy, kdy osoba se stane nebo přestane být rodinným příslušníkem,
c) přijetí do zaměstnání a propuštění osob usedlých v přijímajícím státě, pokud jde o členy konzulárního úřadu.
Článek 7
1. Konzulárním úředníkem může být pouze občan vysílajícího státu, který není trvale usedlý v přijímajícím státě.
2. Konzulární úředníci nebudou v přijímajícím státě vykonávat žádnou soukromou nebo obchodní činnost pro svůj osobní prospěch.
Článek 8
1. Přijímající stát vydá každému konzulárnímu úředníku dokument, osvědčující jeho právo vykonávat konzulární funkce na území přijímajícího státu.
2. Přijímající stát může kdykoli a bez udání důvodů svého rozhodnutí oznámit diplomatickou cestou vysílajícímu státu, že některý konzulární úředník je persona non grata nebo že kterýkoli jiný člen konzulárního personálu je nepřijatelný. V takovém případě vysílající stát podle povahy případu odvolá dotyčnou osobu, ukončí její funkce na konzulárním úřadě nebo zruší její jmenování.
3. Jestliže vysílající stát odmítne nebo opomene vyhovět v rozumné době závazkům, které má podle odstavce 2 tohoto článku, může přijímající stát podle povahy případu odejmout příslušné osobě exequatur nebo přestat ji považovat za člena konzulárního personálu.
Článek 9
Funkce člena konzulárního úřadu končí mimo jiné:
a) písemným oznámením vysílajícího státu přijímajícímu státu o tom, že jeho funkce skončily,
b) odnětím exequatur,
c) písemným oznámením přijímajícího státu vysílajícímu státu, že ho přijímající stát přestal považovat za člena konzulárního personálu v případech předvídaných v odstavci 3 článku 8.
HLAVA III
Úlevy, výsady a imunity
Článek 10
Přijímající stát plně usnadní výkon funkcí konzulárního úřadu a konzulárních úředníků a učiní nezbytná opatření k tomu, aby mohli požívat práv, výsad a imunit stanovených v této úmluvě.
Článek 11
1. Vysílající stát může v souladu s právními předpisy přijímajícího státu nabývat do vlastnictví, najímat nebo užívat v jakékoli formě stanovené těmito právními předpisy pozemky, budovy nebo části budov pro potřeby konzulárního úřadu nebo pro ubytování členů konzulárního úřadu, kteří jsou občany vysílajícího státu.
2. Přijímající stát poskytne vysílajícímu státu při získání pozemků a budov nebo částí budov pro účely uvedené v odstavci 1 veškerou potřebnou pomoc.
3. Vysílající stát není zbaven povinnosti dodržovat právní předpisy o výstavbě a územním plánování nebo jiná omezení vztahující se na oblast, ve které se tyto pozemky, budovy nebo části budov nacházejí.
Článek 12
1. Vysílající stát má právo používat v přijímajícím státě svou státní vlajku a státní znak podle ustanovení tohoto článku.
2. Státní vlajka vysílajícího státu může být vyvěšena a státní znak umístěn na budově konzulárního úřadu a na jeho vchodu, na rezidenci vedoucího konzulárního úřadu a na jeho dopravních prostředcích, jestliže se jich užívá ke služebním účelům.
Článek 13
1. Místnosti konzulárního úřadu jsou nedotknutelné. Orgány přijímajícího státu do nich smějí vstoupit pouze se svolením vedoucího konzulárního úřadu, vedoucího diplomatické mise vysílajícího státu nebo osoby pověřené některým z nich.
2. Přijímající stát má zvláštní povinnost učinit všechna vhodná opatření k ochraně místností konzulárního úřadu před vniknutím nebo poškozením a k zabránění jakémukoli rušení klidu konzulárního úřadu nebo újmě na jeho důstojnosti.
3. Místnosti konzulárního úřadu, jejich zařízení a jiný majetek v nich nemohou být předmětem prohlídky, rekvizice, zabavení nebo exekuce.
Článek 14
Konzulární archívy a dokumenty jsou vždy nedotknutelné, ať se nalézají kdekoli.
Článek 15
1. Přijímající stát povolí a bude chránit svobodu spojení konzulárního úřadu pro všechny úřední účely. Při spojení s vládou, diplomatickými misemi a ostatními konzulárními úřady vysílajícího státu, ať jsou kdekoli, může konzulární úřad používat všech vhodných spojovacích prostředků, včetně diplomatických nebo konzulárních kurýrů, diplomatických nebo konzulárních zavazadel a kódovaných nebo šifrových zpráv. Rádiovou vysílací stanici může však konzulární úřad zřídit a používat pouze se souhlasem přijímajícího státu. Při použití veřejných spojovacích prostředků budou platit pro konzulární úřad stejné podmínky jako pro diplomatickou misi.
2. Úřední korespondence konzulárního úřadu je nedotknutelná.
3. Konzulární zavazadlo nesmí být otevřeno ani zadrženo. Jestliže však příslušné orgány přijímajícího státu mají vážné důvody se domnívat, že zavazadlo obsahuje něco jiného než úřední korespondenci, dokumenty nebo předměty určené výlučně k úřednímu použití, mohou žádat, aby zavazadlo bylo otevřeno v jejich přítomnosti odpovědným zástupcem vysílajícího státu. Jestliže orgány vysílajícího státu takovou žádost odmítnou, bude zavazadlo vráceno na místo, odkud pochází.
4. Zásilky tvořící konzulární zavazadlo musí být opatřeny zřetelným vnějším označením povahy zásilky a mohou obsahovat pouze úřední korespondenci, dokumenty nebo předměty určené výlučně k úřednímu použití.
5. Při výkonu svých funkcí požívají konzulární kurýři vysílajícího státu na území přijímajícího státu stejných práv, výsad a imunit jakých požívají diplomatičtí kurýři, pokud jsou vybaveni úřední listinou označující jejich statut a počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo. Tato ustanovení se vztahují i na konzulární kurýry ad hoc, s tím, že jejich práva, výsady a imunity přestanou platit, jakmile je konzulární zavazadlo odevzdáno doručiteli.
6. Konzulární zavazadlo může být svěřeno kapitánu lodi nebo civilního letadla, jež má přistát na povoleném vstupním místě. Kapitán musí být vybaven úřední listinou označující počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo, nebude však považován za konzulárního kurýra. Po projednání s příslušnými místními orgány může konzulární úřad pověřit některého ze svých členů, aby převzal uvedené zavazadlo přímo a volně od kapitána letadla nebo mu je předal.
Článek 16
Přijímající stát bude jednat s konzulárními úředníky s náležitou úctou a učiní všechna vhodná opatření, aby zabránil každému útoku proti jejich osobě, svobodě nebo důstojnosti.
Článek 17
1. Konzulární úředníci nesmějí být zatčeni nebo vzati do vazby, ledaže v případě těžkého zločinu a na základě rozhodnutí příslušného soudního orgánu.
2. S výjimkou případu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku nesmějí být konzulární úředníci uvězněni nebo nesmí být omezena jejich osobní svoboda, ledaže při výkonu soudního rozhodnutí, které nabylo právní moci.
3. Konzulární úředník se musí dostavit k příslušným orgánům v případě, že je proti němu zahájeno trestní řízení. Řízení se však bude provádět s náležitým ohledem na jeho osobu, odůvodněným jeho úředním postavením, a s výjimkou případu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku způsobem, který by co nejméně narušil výkon konzulárních funkcí. V případě, že za okolností uvedených v odstavci 1 tohoto článku je nutné vzít konzulárního úředníka do vazby, musí být řízení proti němu zahájeno v co nejkratší době.
4. Přijímající stát bez odkladů uvědomí vedoucího konzulárního úřadu v případech, kdy je člen konzulárního personálu zatčen, vzat do vazby nebo kdy je proti němu zahájeno trestní řízení. Jestliže se uvedená opatření týkají vedoucího konzulárního úřadu, přijímající stát o tom uvědomí vysílající stát diplomatickou cestou.
Článek 18
1. Pokud jde o úkony prováděné při výkonu konzulárních funkcí, konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci nepodléhají jurisdikci soudních a správních orgánů přijímajícího státu.
2. Ustanovení odstavce 1 se nevztahují na občanskoprávní řízení:
a) vyplývající ze smlouvy, kterou konzulární úředník nebo zaměstnanec neuzavřel v zastoupení vysílajícího státu,
b) zahájené třetí stranou a týkající se odpovědnosti za škodu způsobenou v přijímajícím státě při provozu vozidla, lodi nebo letadla,
c) týkající se pozemků a nemovitostí, které se nacházejí na území přijímajícího státu, pokud je konzulární úředník nebo zaměstnanec nevlastní pro konzulární účely za vysílající stát,
d) týkající se dědictví, kde konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec nevystupuje za vysílající stát, ale jako vykonavatel poslední vůle, správce dědictví, dědic nebo odkazovník,
e) týkající se jakékoli soukromé nebo obchodní činnosti, kterou konzulární úředník nebo zaměstnanec vykonává v přijímajícím státě vedle svých úředních funkcí.
Článek 19
1. Členové konzulárního úřadu mohou být vyzváni, aby se dostavili jako svědci k soudnímu nebo správnímu řízení. Konzulární zaměstnanci nemohou, s výjimkou případů uvedených v odstavci 4 tohoto článku, odmítnout podat svědectví. Odmítne-li konzulární úředník podat svědectví, nesmí vůči němu být uplatněno žádné donucovací opatření nebo jiné sankce.
2. Příslušná ustanovení odstavce 1 týkající se konzulárních úředníků a konzulárních zaměstnanců se použijí obdobně na jejich rodinné příslušníky.
3. Orgán, požadující svědectví, musí dbát, aby neomezoval konzulárního úředníka při výkonu jeho funkcí. Kdykoli je to možné, může přijmout svědectví v jeho rezidenci nebo na konzulárním úřadě nebo přijmout od něho svědectví v písemné formě.
4. Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci nemají povinnost podávat svědectví o skutečnostech spojených s výkonem jejich funkcí nebo předkládat úřední korespondenci o dokumentaci týkající se těchto skutečností. Jsou rovněž oprávněni odmítnout podat posudek jako znalci vnitrostátního práva vysílajícího státu.
Článek 20
1. Vysílající stát se může u člena konzulárního úřadu vzdát výsad a imunit uvedených v článcích 17, 18 a 19.
2. Vzdání se výsad a imunit musí být, s výjimkou ustanovení odstavce 3 tohoto článku, ve všech případech výslovné a musí být sděleno přijímajícímu státu písemně.
3. Jestliže konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec zahájí řízení ve věci, v níž požíval vynětí z jurisdikce podle článku 18, nemůže se dovolávat vynětí z jurisdikce, pokud jde o žaloby navzájem souvisící přímo s hlavní žalobou.
4. Vzdát se vynětí z jurisdikce ve věcech občanských nebo správních neznamená vzdát se tím též imunity, pokud jde o exekuční výkon rozsudku; této imunity je nutno se vzdát zvlášť.
Článek 21
Přijímající stát osvobodí členy konzulárního úřadu a jejich rodinné příslušníky žijící s nimi ve společné domácnosti od všech osobních služeb, veřejných služeb jakéhokoli druhu a od vojenských povinností, jako jsou rekvizice, vojenské kontribuce a ubytování vojska.
Článek 22
1. Konzulární úředníci, konzulární zaměstnanci a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti jsou vyňati ze všech povinností uložených zákony a předpisy přijímajícího státu, pokud jde o registraci cizinců, povolení k pobytu, pracovní povolení a jiné formality, které se obecně vztahují na cizince.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se však nevztahují na konzulární zaměstnance, kteří nejsou stálými zaměstnanci vysílajícího státu nebo vykonávají soukromou výdělečnou činnost v přijímajícím státě, ani na jejich rodinné příslušníky.
Článek 23
1. S výhradou ustanovení odstavce 3 tohoto článku jsou členové konzulárního úřadu, pokud jde o služby, které vykonávají pro vysílající stát, a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti vyňati z ustanovení o sociálním zabezpečení, která popřípadě platí v přijímajícím státě.
2. Vynětí uvedené v odstavci 1 tohoto článku se vztahuje také na členy soukromého personálu, kteří jsou výlučně zaměstnáni u členů konzulárního úřadu, a to za podmínky:
a) že nejsou státními příslušníky přijímajícího státu nebo v něm nejsou trvale usedlí,
b) že se na ně vztahují předpisy o sociálním zabezpečení platné ve vysílajícím nebo ve třetím státě.
3. Členové konzulárního úřadu zaměstnávající osoby, na které se nevztahuje vynětí uvedené v odstavci 2 tohoto článku, musí plnit povinnosti, které ukládají zaměstnavatelům ustanovení o sociálním zabezpečení přijímajícího státu.
4. Vynětí stanovené v odstavci 1 a 2 tohoto článku nebrání dobrovolné účasti na systému sociálního zabezpečení přijímajícího státu za předpokladu, že účast na něm je přijímajícím státem dovolena.
Článek 24
1. Konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci a jejich rodinní příslušníci žijící s nimi ve společné domácnosti jsou osvobozeni ode všech daní a poplatků, ať osobních, nebo věcných, celostátních, oblastních a místních, s výjimkou:
a) nepřímých daní, jež bývají obvykle zahrnuty v ceně zboží nebo služeb,
b) daní a poplatků ze soukromých nemovitostí na území přijímajícího státu s výhradou ustanovení článku 25,
c) dědických poplatků a poplatků z převodu majetku vybíraných přijímajícím státem, s výhradou ustanovení písmena b) odstavce 3,
d) daní a poplatků ze soukromých příjmů všeho druhu, které pocházejí z přijímajícího státu včetně zisků pocházejících z převodu majetkových hodnot,
e) daní a poplatků vybíraných za poskytování zvláštních služeb,
f) registračních, soudních, hypotečních a kolkových poplatků, s výhradou ustanovení článku 25.
2. Členové konzulárního úřadu, kteří zaměstnávají osoby, jejichž platy nebo mzdy jsou podrobeny dani z příjmů v přijímajícím státě, musí plnit povinnosti, které zákony a předpisy tohoto státu ukládají, pokud jde o vybírání daně z příjmů.
3. V případě úmrtí člena konzulárního úřadu nebo jeho rodinného příslušníka žijícího s ním ve společné domácnosti přijímající stát:
a) povolí vývoz movitého majetku zemřelého s výjimkou majetku, který byl získán v přijímajícím státě a jehož vývoz je zakázán v době jeho úmrtí,
b) nebude vybírat celostátní, oblastní nebo místní dědické poplatky ani poplatky z převodu majetku, jde-li o movitý majetek, který byl na území přijímajícího státu pouze v důsledku pobytu zemřelého v tomto státě jako člena konzulárního úřadu nebo rodinného příslušníka člena konzulárního úřadu.
Článek 25
1. Vysílající stát je v přijímajícím státě osvobozen od všech daní, dávek a poplatků:
a) z pozemků, budov a částí budov, používaných ke konzulárním účelům nebo jako obydlí členů konzulárního úřadu, jestliže jsou ve vlastnictví vysílajícího státu nebo jsou-li jeho jménem najaty,
b) ze smluv a listin, které se týkají nabytí nemovitostí uvedených v odstavci 1 písmeno a),
c) z výkonu konzulárních funkcí, včetně vybírání konzulárních poplatků a dávek.
2. Vysílající stát je v přijímajícím státě rovněž osvobozen od všech daní, dávek a poplatků z movitého majetku, který je ve vlastnictví vysílajícího státu nebo který se nachází v jeho držení nebo užívání, a který je určen výhradně ke konzulárním účelům.
3. Osvobození stanovené v tomto článku se nevztahuje na poplatky a dávky za prokázané služby.
Článek 26
1. Přijímající stát v souladu se zákony a předpisy, které může vydat, povolí dovoz a poskytne osvobození ode všech celních dávek, daní a ostatních poplatků kromě poplatků za skladování, přepravu a podobné služby:
a) u předmětů, včetně automobilů, určených pro úřední potřebu konzulárního úřadu,
b) u předmětů určených pro osobní potřebu konzulárních úředníků a jejich rodinných příslušníků žijících s nimi ve společné domácnosti, včetně předmětů určených pro jejich počáteční zařízení. Spotřební předměty nesmějí přesáhnout množství nutné pro přímou spotřebu příslušných osob.
2. Konzulární zaměstnanci požívají výsad a osvobození uvedených v odstavci 1 tohoto článku, jde-li o předměty dovezené při jejich nástupu do úřadu.
3. Osobní spoluzavazadla konzulárních úředníků a jejich rodinných příslušníků žijících s nimi ve společné domácnosti jsou osvobozena od celní prohlídky. Mohou být prohlédnuta pouze v případě, že jsou vážné důvody k domněnce, že obsahují jiné předměty než uvedené v odstavci 1 písmeno b) tohoto článku nebo předměty, jejichž dovoz nebo vývoz je zakázán zákony a předpisy přijímajícího státu, nebo na které se vztahují jeho zákony a předpisy o karanténě. Tato prohlídka může být provedena pouze v přítomnosti konzulárního úředníka nebo jeho rodinného příslušníka.
Článek 27
S výhradou právních předpisů přijímajícího státu o oblastech, do nichž je přístup zakázán nebo upraven z důvodů státní bezpečnosti, konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec, jakož i jeho rodinní příslušníci mohou svobodně cestovat po území přijímajícího státu.
Článek 28
1. Konzulární zaměstnanci, kteří jsou občany přijímajícího státu nebo jsou v něm trvale usedlí, podléhají jurisdikci přijímajícího státu s výjimkou případů, kdy jde o výkon jejich funkcí, a nepožívají ničeho než imunit podle článku 19.
2. Ustanovení této hlavy s výjimkou článku 19 se nevztahují na rodinné příslušníky osob podle odstavce 1 tohoto článku nebo rodinné příslušníky člena konzulárního úřadu, kteří jsou občany přijímajícího státu nebo jsou v něm trvale usedlí.
3. Přijímající stát musí vykonávat svoji jurisdikci nad osobami uvedenými v odstavci 1 a 2 tohoto článku takovým způsobem, aby neodůvodněně neomezoval výkon funkcí konzulárního úřadu.
HLAVA IV
Konzulární funkce
Článek 29
Konzulární úředníci jsou oprávněni:
a) chránit práva a zájmy vysílajícího státu a jeho občanů, včetně právnických osob, v přijímajícím státě,
b) podporovat rozvoj obchodních, hospodářských, kulturních a vědeckých styků mezi smluvními stranami a rozvíjet mezi nimi přátelské styky,
c) zjišťovat všemi zákonnými prostředky stav a vývoj obchodního, hospodářského, kulturního a vědeckého života přijímajícího státu; podávat o nich zprávy vládě vysílajícího státu a poskytovat informace zúčastněným osobám.
Článek 30
1. Konzulární úředník je oprávněn vykonávat v konzulárním obvodu v souladu s právními předpisy přijímajícího státu funkce uvedené v této úmluvě.
Konzulární úředník může se souhlasem přijímajícího státu vykonávat konzulární funkce i mimo konzulární obvod.
2. Konzulární úředníci se mohou při výkonu svých funkcí obracet na:
a) příslušné místní orgány svého konzulárního obvodu,
b) příslušné ústřední orgány přijímajícího státu, je-li to dovoleno zákony, předpisy a zvyklostmi přijímajícího státu nebo mezinárodními dohodami upravujícími tuto otázku.
Článek 31
1. V souladu se zákony a předpisy přijímajícího státu má konzulární úředník právo zastupovat nebo činit opatření k zajištění vhodného zastoupení občanů vysílajícího státu před soudy a jinými orgány přijímajícího státu v případech, kdy pro nepřítomnost nebo z jiných důvodů nejsou s to hájit včas svá práva a zájmy. Totéž platí i pro právnické osoby vysílajícího státu.
2. Zastupování podle odstavce 1 tohoto článku končí, jakmile zastupované osoby jmenují svého zmocněnce nebo si samy zajistí ochranu svých práv a zájmů.
Článek 32
Konzulární úředník je oprávněn:
a) registrovat státní příslušníky vysílajícího státu,
b) přijímat žádosti a prohlášení ve věcech státního občanství státních příslušníků vysílajícího státu a vydávat příslušné doklady,
c) vydávat, prodlužovat, měnit, rušit, odnímat a zadržovat cestovní doklady občanů vysílajícího státu,
d) vydávat a rušit příslušná víza osobám, které si přejí cestovat do vysílajícího státu.
Článek 33
1. V rozsahu stanoveném zákonodárstvím vysílajícího státu je konzulární úředník oprávněn:
a) pořizovat rodné a úmrtní listy občanů vysílajícího státu a pořizovat kopie těchto dokladů,
b) uzavírat manželství a vydávat o tom příslušné doklady za předpokladu, že oba snoubenci jsou občany vysílajícího státu, a s výhradou, že o tom zpraví příslušné orgány přijímajícího státu, vyžaduje-li to jeho zákonodárství,
c) registrovat uzavření manželství nebo zrušení manželství, k němuž došlo podle zákonodárství přijímajícího státu, pokud je alespoň jeden z účastníků státním příslušníkem vysílajícího státu,
d) přijímat prohlášení týkající se rodinných poměrů občanů vysílajícího státu.
2. Tato ustanovení nezbavují osoby, jichž se to týká, povinnosti podat hlášení předepsaná zákonodárstvím přijímajícího státu.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu budou neprodleně a bezplatně zasílat konzulárnímu úřadu opisy a výpisy z matričních listin týkajících se občanů vysílajícího státu a vyžadovaných k administrativním účelům.
Článek 34
1. Konzulární úředník je oprávněn:
a) přijímat prohlášení občanů vysílajícího státu a osvědčovat je,
b) sepisovat, osvědčovat a převzít do úschovy závěti a jiné listiny a prohlášení občanů vysílajícího státu,
c) sepisovat smlouvy mezi státními příslušníky vysílajícího státu, ověřovat je a uschovávat; toto se netýká smluv týkajících se zřízení, převodu nebo zrušení práv k nemovitostem, které se nacházejí na území přijímajícího státu,
d) osvědčovat nebo ověřovat podpisy občanů vysílajícího státu,
e) překládat a ověřovat veškeré listiny a dokumenty vydané úřady vysílajícího nebo přijímajícího státu a osvědčovat překlady, opisy a výpisy z těchto dokumentů,
f) plnit funkce státního notáře jménem vysílajícího státu,
g) ověřovat faktury a osvědčení o původu vydané nebo osvědčené příslušnými orgány přijímajícího státu.
2. Listiny a dokumenty uvedené v odstavci 1 mají v přijímajícím státě stejnou platnost a průkazní moc jako dokumenty ověřené nebo potvrzené soudními orgány nebo jinými příslušnými orgány tohoto státu.
Článek 35
Konzulární úředníci jsou oprávněni přijímat od občanů vysílajícího státu do úschovy listiny, peníze, cenné předměty a jiný majetek jim náležející.
Tyto listiny, peníze, cenné předměty a majetek mohou být vyvezeny z přijímajícího státu pouze v souladu s jeho zákonodárstvím.
Článek 36
Konzulární úředník má právo hájit zájmy státních příslušníků vysílajícího státu v pozůstalostních záležitostech, a to v souladu s právními předpisy přijímajícího státu.
Článek 37
1. Jakmile se úřady přijímajícího státu dovědí o případech, kdy je třeba ustanovit poručníka nebo opatrovníka pro občana vysílajícího státu, oznámí to písemně příslušnému konzulárnímu úřadu.
2. Ustanovení článku 31 této úmluvy platí i pro ochranu a obranu práv a zájmů mladistvých nebo jiných osob, které nemají způsobilost k právním úkonům v plném rozsahu.
3. Konzulární úředníci mohou zasáhnout u příslušných orgánů přijímajícího státu při jmenování poručníků nebo opatrovníků zejména podáním návrhů na kandidáty pro výkon těchto funkcí za předpokladu, že je k tomu opravňuje zákonodárství přijímajícího státu.
4. V případě, kdy není zajištěna správa majetku nezletilých nebo jiných osob nemajících plnou způsobilost k právním úkonům, může se konzulární úředník postarat o jmenování správce tohoto majetku nebo požádat příslušné orgány přijímajícího státu o provedení příslušných opatření.
5. Konzulární úředník může v souladu s právními předpisy vysílajícího státu převzít péči nad nezletilým občanem tohoto státu, který žije na území přijímajícího státu, uznává-li tento stát takovouto pravomoc.
Článek 38
1. Konzulární úředník má právo udržovat styk se státními příslušníky vysílajícího státu, navštěvovat je, poskytovat jim pomoc ve styku s úřady přijímajícího státu v záležitostech, které jsou jimi projednávány, a za tím účelem jim pomáhat při zajištění právního zástupce, tlumočníka nebo jiných osob.
2. Přijímající stát nebude omezovat styk státních příslušníků vysílajícího státu s konzulárním úřadem a nebude bránit jejich vstupu do konzulárních místností.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu poskytnou konzulárnímu úředníkovi pomoc při získávání informací týkajících se státních příslušníků vysílajícího státu s cílem usnadnit mu styk a setkání s nimi.
Článek 39
1. Příslušné orgány přijímajícího státu musí bez prodlení, nejpozději však do deseti dnů, informovat konzulární úřad vysílajícího státu o případech, kdy v jeho konzulárním obvodě je občan vysílajícího státu vzat do vazby nebo kdy je jeho osobní svoboda jakoukoli jinou formou omezena. Každá zpráva určená konzulárnímu úřadu osobou, která je vzata do vazby nebo jejíž osobní svoboda je jinak omezena, musí být těmito orgány rovněž doručena nejpozději do deseti dnů.
Tyto orgány musí bez prodlení informovat osobu, které se to týká, o jejích právech, která má podle tohoto odstavce.
2. Konzulární úředník má právo navštívit státního příslušníka vysílajícího státu, který je dočasně zadržen nebo který si odpykává trest odnětí svobody nebo jehož osobní svoboda byla jiným způsobem omezena, a vejít s ním ve styk. Návštěva se uskuteční v co nejkratší době poté, kdy o ni požádá. Opětovné návštěvy jsou možné na základě žádosti a v přiměřených časových odstupech.
3. Práva uvedená v odstavci 1 tohoto článku budou vykonávána pouze v souladu se zákony a předpisy přijímajícího státu za předpokladu, že však tyto zákony a předpisy uvedená práva neruší.
Článek 40
1. Konzulární úředník může ve svém konzulárním obvodu poskytnout pomoc námořním a říčním lodím plujícím pod vlajkou vysílajícího státu, které proplouvají pobřežními vodami, připlouvají do přístavu nebo jiného místa, kde mohou zakotvit, nebo se tam již nacházejí. Jakmile je vstup na lodě povolen, mohou konzulární úředníci vstoupit na palubu těchto lodí a spojit se s kapitánem, členy posádky a cestujícími, kteří jsou občany vysílajícího státu.
2. Kapitán nebo kterýkoli člen posádky může svobodně přijít na konzulární úřad, má-li tento úřad sídlo v přístavu, kde loď kotví. Není-li konzulární úřad v přístavu, je toto spojení vázáno na souhlas příslušného vnitrostátního orgánu.
Článek 41
1. Aniž by tím byla dotčena pravomoc orgánů přijímajícího státu, mohou konzulární úředníci vyšetřovat všechny nehody, k nimž došlo v průběhu plavby lodi vysílajícího státu, vyslechnout kapitána a každého člena posádky, ověřovat, prodlužovat a přijímat palubní dokumenty, přijímat prohlášení o cestě a místě určení, a pokud je to zákonodárstvím vysílajícího státu povoleno, řešit spory všeho druhu mezi kapitánem, důstojníky a námořníky, učinit opatření k přijetí kapitána nebo kteréhokoli člena posádky do nemocničního léčení nebo k návratu do vlasti, usnadnit příjezd lodi a pobyt v přístavu.
Při výkonu těchto funkcí mohou konzulární úředníci požádat orgány přijímajícího státu o pomoc.
2. Orgány přijímajícího státu se nevměšují do událostí na palubě lodi s výjimkou nepokojů, které by mohly porušit klid a veřejný pořádek na zemi nebo v přístavu, způsobit újmu na zdraví nebo ohrozit veřejný pořádek, a nepokojů, jichž se zúčastnily osoby, které nejsou členy posádky.
Konzulární úředník má právo, v souladu s právními předpisy přijímajícího státu, doprovázet kapitána nebo některého z členů posádky lodě vysílajícího státu, pokud jsou vyzváni, aby se dostavili před soud přijímajícího státu nebo před jiné úřady přijímajícího státu.
Článek 42
1. V případě, že by příslušné orgány přijímajícího státu měly v úmyslu provést prohlídky, vyšetřování nebo donucovací opatření na palubě lodi vysílajícího státu, jež se nalézá ve vodách přijímajícího státu, vyrozumí před jejich provedením konzulární úřad, aby se provedení mohli zúčastnit konzulární úředníci. V oznámení učiněném v tomto směru bude uveden přesný termín. Nezúčastní-li se konzulární úředníci nebo jejich zástupci podniknutých opatření, mohou požádat tyto orgány o předání všech informací o jejich průběhu. Tato ustanovení platí rovněž v případě, kdy kapitán nebo kterýkoli člen posádky má být vyslýchán orgány přijímajícího státu.
2. V případě, že jde o neodkladné opatření, nebo je-li vyšetřování prováděno na žádost kapitána, musí o tom být konzulární úředník informován v průběhu vyšetřování, a to co možná nejdříve.
Na požádání bude konzulární úředník v takovém případě rovněž zpraven o průběhu vyšetřování konaného za jeho nepřítomnosti.
Článek 43
1. Ustanovení článků 40, 41 a 42 nemohou být použita proti orgánům přijímajícího státu tehdy, jde-li o uplatnění celních zákonných opatření a předpisů a karanténních opatření a dalších kontrolních opatření vztahujících se na zdravotnictví, přístavní policii, zabezpečení zboží a přístup cizinců.
2. Ustanovení výše zmíněných článků se nevztahují na válečné lodě.
Článek 44
1. Jestliže loď vysílajícího státu ztroskotá, uvízne nebo je jinak poškozena v hraničním pásmu přijímajícího státu, podají o tom příslušné orgány tohoto státu bez prodlení zprávu konzulárnímu úřadu a seznámí ho s učiněnými nebo zamýšlenými opatřeními k záchraně cestujících, lodi a nákladu.
Konzulární úředník může poskytnout veškerou pomoc lodi, členům posádky a cestujícím a učinit veškerá opatření k zabezpečení nákladu a k opravě lodi. Může se rovněž obrátit na orgány přijímajícího státu se žádostí o taková opatření.
2. Jestliže provozovatel lodi, kapitán nebo jakákoli oprávněná osoba není s to, aby učinila nezbytná opatření k udržování a správě lodi nebo jejího nákladu, může konzulární úředník učinit jménem provozovatele lodi opatření, která by v tomto směru mohl provozovatel lodi učinit.
3. Ustanovení odstavce 2 tohoto článku se rovněž vztahují na jakýkoli předmět, který patří občanu vysílajícího státu a pochází z nákladu lodi vysílajícího státu nebo třetího státu, který by byl nalezen na pobřeží nebo v blízkosti pobřeží přijímajícího státu nebo dopraven do přístavu konzulárního obvodu.
4. Příslušné orgány přijímajícího státu poskytnou konzulárnímu úředníku nezbytnou pomoc při všech opatřeních, jež je třeba učinit při poškození lodi.
5. Loď, která utrpěla poškození, její náklad a palubní zásoby nepodléhají na území přijímajícího státu celním poplatkům, pokud nejsou vykládány k použití nebo spotřebě v tomto státě.
Článek 45
Ustanovení článků 40 - 44 této úmluvy se přiměřeně použijí na letadla vysílajícího státu.
Článek 46
Kromě funkcí stanovených touto úmluvou mohou konzulární úředníci, pokud je k tomu zmocní vysílající stát, vykonávat i jiné konzulární funkce, než jsou ty, které jsou uvedeny v této úmluvě, pokud nejsou v rozporu se zákonodárstvím přijímajícího státu.
Článek 47
Konzulární úřad může za konzulární úkony vybírat na území přijímajícího státu poplatky a dávky stanovené zákony a předpisy vysílajícího státu.
HLAVA V
Závěrečná ustanovení
Článek 48
1. Bez újmy na svých výsadách a imunitách mají všechny osoby požívající těchto výsad a imunit dbát zákonů a předpisů přijímajícího státu, včetně dopravních předpisů a předpisů o pojištění motorových vozidel, jsou rovněž povinny nevměšovat se do vnitřních věcí tohoto státu.
2. Konzulární místnosti nebudou používány způsobem, který by byl v rozporu s výkonem konzulárních funkcí.
Článek 49
1. Ustanovení této úmluvy se vztahují, pokud to souvislosti dovolují, rovněž na výkon konzulárních funkcí uskutečňovaný diplomatickými misemi.
2. Jména členů diplomatické mise pověřených prací v konzulárním oddělení nebo jinak pověřených výkonem konzulárních funkcí mise jsou písemně oznamována ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
3. Výsady a imunity členů diplomatické mise uvedených v odstavci 2 tohoto článku jsou i nadále upravovány pravidly mezinárodního práva o diplomatických stycích.
Článek 50
Konzulární úřad vysílajícího státu může po příslušném uvědomění přijímajícího státu vykonávat, pokud přijímající stát nevznese námitky, konzulární funkce v přijímajícím státě za třetí stát.
Článek 51
Tato úmluva podléhá ratifikaci. Výměna ratifikačních listin bude provedena v Praze.
Článek 52
Tato úmluva vstoupí v platnost třicátého dne po dni výměny ratifikačních listin a zůstane v platnosti, dokud ji jedna z vysokých smluvních stran nevypoví se šestiměsíční výpovědní lhůtou.
Na důkaz toho zmocněnci vysokých smluvních stran tuto úmluvu podepsali a opatřili ji pečetěmi.
Dáno v Damašku, dne 23. května 1979 ve dvou původních vyhotoveních, každé v jazyku českém, arabském a francouzském. V případě odlišnosti výkladu mezi českým a arabským zněním bude rozhodující znění francouzské.
Za
Československou socialistickou republiku:
Ing. Bohuslav Chňoupek v. r.
Za
Syrskou arabskou republiku:
Abdul Halím Chaddám v. r.