17/1985 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku

17
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 22. října 1984
o Smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku

Dne 5. května 1981 byla v Praze podepsána Smlouva mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku.
Se Smlouvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident Československé socialistické republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Římě dne 26. června 1984.
Smlouva vstoupila v platnost na základě svého článku 29 dnem 26. června 1984.
České znění Smlouvy se vyhlašuje současně.

Ministr:
Chňoupek v. r.


SMLOUVA
mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku
Československá socialistická republika a Italská republika,
přejíce si uzavřít smlouvu o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku, se dohodly na dále uvedených ustanoveních:
Článek 1
Osoby, na které se smlouva vztahuje
Tato smlouva se vztahuje na osoby, které mají bydliště či sídlo v jednom nebo v obou smluvních státech.
Článek 2
Daně, na které se smlouva vztahuje
1. Tato smlouva se vztahuje na daně z příjmu vybírané ve prospěch každého ze smluvních států, jeho nižších správních útvarů nebo územních korporací, ať je způsob vybírání jakýkoli.
2. Za daně z příjmu se považují daně, vybírané z příjmu nebo z částí příjmu, včetně daní ze zisku ze zcizení movitého nebo nemovitého majetku, daní z celkového objemu mezd placených podniky a daní z přírůstku hodnoty.
3. Současné daně, na které se smlouva vztahuje, jsou:
a) v Československu:
1 — odvod ze zisku a daň ze zisku;
2 — daň ze mzdy;
3 — daň z příjmů z literární a umělecké činnosti;
4 — daň zemědělská;
5 — daň z příjmů obyvatelstva;
6 — daň domovní
včetně jakékoli srážky u zdroje, jakékoli zálohy nebo platby předem na daně uvedené výše (dále nazývané „československá daň);
b) v Itálii:
1 — daň z příjmu fyzických osob (l'imposta sul reddito delle persone fysiche);
2 — daň z příjmu právnických osob (l'imposta sul reddito delle persone giuridiche);
3 — místní daň z příjmů (l'imposta locale sui redditi),
i když se tyto daně vybírají srážkou u zdroje (dále nazývané „italská daň“).
4. Tato smlouva se vztahuje také na daně stejného nebo podobného druhu, které budou vybírány po podpisu této smlouvy vedle současných daní nebo místo nich. Příslušné úřady smluvních států si vzájemně sdělí významné změny, které budou provedeny v jejich příslušných daňových zákonech.
Článek 3
Všeobecné definice
1. Ve smyslu této smlouvy, pokud souvislost nevyžaduje odlišný výklad:
a) výraz „Československo“ označuje Československou socialistickou republiku;
b) výraz „Itálie“ označuje Italskou republiku;
c) výrazy „jeden smluvní stát“ a „druhý smluvní stát“ označují podle případu Československo nebo Itálii;
d) výraz „osoba“ zahrnuje fyzické osoby, společnosti a všechna jiná sdružení osob;
e) výraz „společnost“ označuje právnické osoby nebo nositele práv, považované pro účely zdanění za právnické osoby;
f) výrazy „podnik jednoho smluvního státu“ a „podnik druhého smluvního státu“ označují podnik provozovaný osobou mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě, případně podnik provozovaný osobou mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě;
g) výraz „mezinárodní doprava“ označuje jakoukoli dopravu uskutečněnou lodí nebo letadlem, které jsou provozovány podnikem, jehož místo skutečného vedení je umístěno v jednom smluvním státě, pokud loď nebo letadlo nejsou provozovány jen mezi místy v druhém smluvním státě;
h) výraz „státní příslušníci“ označuje:
(i) všechny fyzické osoby, které jsou státními občany některého smluvního státu,
(ii) všechny právnické osoby, osobní společnosti a sdružení osoby, které byly zřízeny podle práva platného v některém smluvním státě;
i) výraz „příslušný úřad“ označuje:
(i) v případě Itálie ministerstvo financí;
(ii) v případě Československa ministra financí Československé socialistické republiky nebo jeho zmocněného zástupce.
2. Každý výraz, který není jinak definován, má pro aplikaci této smlouvy smluvním státem význam, který mu náleží podle práva tohoto státu, které upravuje daně, na které se vztahuje tato smlouva, pokud souvislost nevyžaduje odlišný výklad.
Článek 4
Daňový domicil
1. Výraz „osoba mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě“ označuje ve smyslu této smlouvy každou osobu, která je podle práva tohoto státu podrobena v tomto státě zdanění z důvodu svého bydliště, stálého pobytu, místa skutečného vedení nebo jakéhokoli jiného podobného kritéria. Tento výraz však nezahrnuje osoby, které jsou podrobeny zdanění v tomto státě jen z příjmů ze zdrojů v tomto státě umístěných.
2. Jestliže fyzická osoba má podle ustanovení odstavce 1 bydliště v obou smluvních státech, postupuje se takto:
a) Předpokládá se, že tato osoba má bydliště v tom smluvním státě, ve kterém má stálý byt; jestliže má stálý byt v obou smluvních státech, předpokládá se, že má bydliště v tom smluvním státě, ke kterému má nejužší osobní a hospodářské vztahy (středisko životních zájmů).
b) Jestliže nemůže být určeno, ve kterém smluvním státě má tato osoba středisko svých životních zájmů nebo jestliže nemá stálý byt v žádném smluvním státě, předpokládá se, že má bydliště v tom smluvním státě, ve kterém se obvykle zdržuje.
c) Jestliže se tato osoba obvykle zdržuje v obou smluvních státech nebo jestliže se obvykle nezdržuje v žádném z nich, předpokládá se, že má bydliště v tom smluvním státě, jehož je státním občanem.
d) Jestliže je tato osoba státní občanem obou smluvních států nebo jestliže není státní občanem žádného z nich, vynasnaží se příslušné úřady smluvních států upravit otázku vzájemnou dohodou.
3. Jestliže osoba jiná než osoba fyzická má podle ustanovení odstavce 1 sídlo v obou smluvních státech, předpokládá se, že má sídlo v tom státě, v němž je místo jejího skutečného vedení.
Článek 5
Stálá provozovna
1. Výraz „stálá provozovna“ označuje ve smyslu této smlouvy trvalé zařízení pro podnikání, jehož prostřednictvím podnik vykonává zcela nebo zčásti svoji činnost.
2. Výraz „stálá provozovna“ zahrnuje obzvláště:
a) místo vedení;
b) závod;
c) kancelář;
d) továrnu;
e) dílnu;
f) důl, lom nebo každé jiné místo, kde se těží přírodní zdroje;
g) staveniště nebo montáž, jestliže trvají déle než 12 měsíců.
3. Za stálou provozovnu se nepovažuje:
a) zařízení, které se využívá pouze k uskladnění, vystavení nebo k dodání zboží patřícího podniku;
b) zásoba zboží patřícího podniku, která se udržuje pouze za účelem uskladnění, vystavení nebo dodání;
c) zásoba zboží patřícího podniku, která se udržuje pouze za účelem zpracování jiným podnikem;
d) trvalé zařízení pro podnikání, které se využívá pouze za účelem nákupu zboží nebo shromažďování informací pro podnik;
e) trvalé zařízení pro podnikání, které se využívá pro podnik pouze za účelem reklamy, poskytování informací, vědeckých rešerší nebo podobných činností, které mají přípravný nebo pomocný charakter.
4. Osoba jednající v jednom smluvním státě na účet podniku druhého smluvního státu – jiná než nezávislý zástupce, na kterého se vztahuje odstavec 5 – se považuje za „stálou provozovnu“ v prvně zmíněném státě, jestliže je v tomto státě vybavena plnou mocí, kterou tam obvykle využívá a která jí dovoluje uzavírat smlouvy jménem podniku, pokud činnost této osoby není omezena na nákupy zboží pro podnik.
5. Nepředpokládá se, že podnik má stálou provozovnu v některém smluvním státě jenom proto, že tam vykonává svoji činnost prostřednictvím makléře, generálního komisionáře nebo jiného nezávislého zástupce, pokud tyto osoby jednají v rámci své řádné činnosti.
6. Skutečnost, že společnost, která má sídlo v jednom smluvním státě, ovládá společnost nebo je ovládána společností, která má sídlo v druhém smluvním státě, nebo která tam vykonává svoji činnost (ať prostřednictvím stálé provozovny nebo ne), neučiní sama o sobě z kterékoli této společnosti stálou provozovnu druhé společnosti.
Článek 6
Příjmy z nemovitého majetku
1. Příjmy z nemovitého majetku včetně příjmů ze zemědělských a lesních podniků mohou být zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je takový majetek umístěn.
2. Výraz „nemovitý majetek“ se definuje ve shodě s právem smluvního státu, v němž tento majetek leží. Tento výraz zahrnuje v každém případě příslušenství nemovitého majetku, mrtvý a živý inventář zemědělských a lesních podniků a práva pro která platí předpisy občanského práva vztahující se na pozemky. Za nemovitý majetek se považuje kromě toho právo požívání nemovitého majetku a práva na proměnlivé nebo pevné platy za těžení nebo za přivolení k těžení nerostných ložisek, pramenů a jiných přírodních zdrojů. Lodi, čluny a letadla se nepovažují za nemovitý majetek.
3. Ustanovení odstavce 1 platí pro příjmy z přímého užívání, nájmu nebo pachtu a každého jiného způsobu užívání nemovitého majetku.
4. Ustanovení odstavců 1 a 3 platí stejně pro příjmy z nemovitého majetku podniku a pro příjmy z nemovitého majetku užívaného k výkonu nezávislého povolání.
Článek 7
Zisky podniků
1. Zisky podniku jednoho smluvního státu mohou být zdaněny jen v tomto státě, pokud podnik nevykonává svoji činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna. Jestliže podnik vykonává svoji činnost tímto způsobem, mohou být zisky podniku zdaněny v tomto druhém státě, avšak pouze v takovém rozsahu, v jakém je lze přičítat této stálé provozovně.
2. Jestliže podnik jednoho smluvního státu vykonává svoji činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, přisuzují se s výhradou ustanovení odstavce 3 v každém smluvním státě této stálé provozovně zisky, které by byla mohla docílit, kdyby byla jako samostatný podnik vykonávala stejné nebo obdobné činnosti za stejných nebo obdobných podmínek a byla zcela nezávislá ve styku s podnikem, jehož je stálou provozovnou.
3. Při výpočtu zisků stálé provozovny se povoluje odečíst náklady vynaložené na cíle sledované touto stálou provozovnou včetně výloh vedení a všeobecných správních výloh, ať vznikly ve státě, v němž je tato stálá provozovna umístěna, či jinde.
4. Jestliže je v některém smluvním státě obvyklé stanovit zisky, které mají být přičteny stálé provozovně, na základě rozdělení celkových zisků podniku jeho různým částem, nevylučuje ustanovení odstavce 2, aby tento stát stanovil zisky, jež mají být zdaněny, tímto obvyklým rozdělením; použitý způsob rozdělení zisků musí být však takový, aby výsledek byl v souladu se zásadami stanovenými v tomto článku.
5. Stálé provozovně se nepřičtou žádné zisky na základě skutečnosti, že pouze nakupovala zboží pro podnik.
6. Zisky, které se mají přičíst stálé provozovně, se pro účely předchozích odstavců stanoví každý rok stejným způsobem, pokud neexistují dostatečné důvody pro jiný postup.
7. Jestliže zisky zahrnují příjmy, o nichž se pojednává odděleně v jiných článcích této smlouvy, nebudou ustanovení oněch článků dotčena ustanoveními tohoto článku.
Článek 8
Lodní a letecká doprava
1. Zisky z provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno sídlo skutečného vedení podniku.
2. Jestliže sídlo skutečného vedení podniku námořní dopravy je na palubě lodi, považuje se toto sídlo za umístěné ve státě, ve kterém je domovský přístav této lodi, nebo není-li domovský přístav, ve smluvním státě, ve kterém má provozovatel lodi bydliště či sídlo.
3. Ustanovení odstavce 1 platí také pro zisky z účasti na poolu, společném provozu nebo na jiné mezinárodní provozní organizaci.
Článek 9
Sdružené podniky
Jestliže
a) se podnik jednoho smluvního státu podílí přímo nebo nepřímo na vedení, kontrole nebo jmění podniku druhého smluvního státu, nebo
b) tytéž osoby se přímo nebo nepřímo podílejí na vedení, kontrole nebo jmění podniku jednoho smluvního státu i podniku druhého smluvního státu,
a jestliže v těchto případech jsou oba podniky ve svých obchodních nebo finančních vztazích vázány podmínkami, které dohodly nebo jim byly uloženy a které se liší od podmínek, které by byly sjednány mezi podniky nezávislými, mohou být do zisků tohoto podniku včleněny a následkem toho zdaněny zisky, které bez těchto podmínek by byly docíleny jedním z podniků, které však vzhledem k těmto podmínkám docíleny být nemohly.
Článek 10
Dividendy
1. Dividendy vyplácené společností, která má sídlo v jednom smluvním státě, osobě mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
2. Tyto dividendy však mohou být zdaněny ve smluvním státě, v němž má sídlo společnost, která je vyplácí, a to podle právních předpisů tohoto státu, avšak daň takto stanovená nemůže přesáhnout 15 % hrubé částky dividend, jestliže osoba, která dividendy pobírá, je jejich skutečným příjemcem. Příslušné úřady smluvních států upraví vzájemnou dohodou způsoby aplikace tohoto omezení.
Tento odstavec se nedotýká zdanění zisků společnosti, které slouží k výplatě dividend.
3. Výraz „dividendy“, použitý v tomto článku, označuje příjmy z akcií, požitkových akcií nebo požitkových listů, kuksů, zakladatelských podílů nebo jiných práv, s výjimkou pohledávek, a příjmy z jiných podílů na společnosti, které jsou podle právních předpisů státu, ve kterém má sídlo společnost, která dividendy vyplácí, postaveny daňově na roveň příjmům z akcií.
4. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužijí, jestliže skutečný příjemce dividend mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě vykonává v druhém smluvním státě, v němž má sídlo společnost vyplácející dividendy, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné, a jestliže účast, pro kterou se dividendy vyplácejí, skutečně patří k této stálé provozovně nebo k této stálé základně. V takovém případě mohou být dividendy zdaněny v tomto druhém smluvním státě podle jeho vnitrostátních právních předpisů.
5. Jestliže společnost mající sídlo v jednom smluvním státě dosahuje zisky nebo příjmy z druhého smluvního státu, nemůže tento druhý stát zdanit dividendy vyplácené společností, ledaže tyto dividendy jsou vypláceny osobě mající bydliště či sídlo v tomto druhém státě nebo že účast, pro kterou se dividendy vyplácejí, skutečně patří ke stálé provozovně nebo ke stálé základně, které jsou umístěny v tomto druhém státě, ani podrobit nerozdělené zisky společnosti dani z nerozdělených zisků, i když vyplácené dividendy nebo nerozdělené zisky pozůstávají zcela nebo zčásti ze zisků nebo z příjmů docílených v tomto druhém státě.
Článek 11
Úroky
1. Úroky mající zdroj v jednom smluvním státě a vyplácené osobě mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě mohou být zdaněny pouze v tomto druhém státě, jestliže je tato osoba jejich skutečným příjemcem.
2. Výraz „úroky“ použitý v tomto článku označuje příjmy z veřejných půjček, obligací, opatřených i neopatřených zástavním právem na nemovitosti nebo doložkou o účasti na zisku, a z pohledávek všeho druhu, jakož i všechny jiné výnosy postavené na roveň příjmům z půjček daňovými právními předpisy státu, ve kterém je zdroj těchto příjmů.
3. Ustanovení odstavce 1 se nepoužije, jestliže příjemce úroků, který má bydliště či sídlo v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě, ve kterém mají úroky zdroj, průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné a jestliže pohledávka, ze které jsou úroky placeny, skutečně patří k této stálé provozovně nebo k této stálé základně. V takovém případě mohou být úroky zdaněny v tomto druhém smluvním státě podle jeho vnitrostátních právních předpisů.
4. Jestliže částka úroků, posuzováno se zřetelem k pohledávce, ze které jsou placeny, přesahuje v důsledku zvláštních vztahů existujících mezi dlužníkem a skutečným příjemcem úroků, nebo které jeden i druhý udržují s třetími osobami, částku, kterou by byl smluvil dlužník se skutečným příjemcem, kdyby nebylo takových vztahů, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto naposledy zmíněnou částku. Částka platů, která ji přesahuje, může být v tomto případě zdaněna podle právních předpisů každého smluvního státu a s přihlédnutím k ostatním ustanovením této smlouvy.
Článek 12
Licenční poplatky
1. Licenční poplatky mající zdroj v jednom smluvním státě a placené osobě, která má bydliště či sídlo v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny jen v tomto druhém státě, jestliže tato osoba je jejich skutečným příjemcem.
2. Nehledě na ustanovení odstavce 1, mohou být licenční poplatky uvedené v odstavci 3 b) zdaněny také ve smluvním státě, ve kterém je jejich zdroj, a to podle právních předpisů tohoto státu. Daň takto stanovená však nemůže přesáhnout 5 % z hrubé částky licenčních poplatků, jestliže osoba, která licenční poplatky pobírá, je jejich skutečným příjemcem.
3. Výraz „licenční poplatky“ použitý v tomto článku označuje:
a) náhrady jakéhokoli druhu placené za užití nebo za přivolení k užití práva autorského k dílu literárnímu, uměleckému nebo vědeckému včetně kinematografických a televizních filmů;
b) náhrady jakéhokoli druhu placené za užití nebo přivolení k užití patentu, ochranné známky výrobní nebo obchodní, návrhu nebo modelu, plánu, tajného vzorce nebo výrobního postupu, jakož i za užití nebo za přivolení k užití průmyslového, obchodního nebo vědeckého zařízení, pokud není nemovitým majetkem, o němž se pojednává v článku 6, a za informace, které se vztahují na zkušenosti nabyté v oblasti průmyslové, obchodní nebo vědecké.
4. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužijí, jestliže příjemce licenčních poplatků, mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě, vykonává v druhém smluvním státě, ve kterém mají licenční poplatky zdroj, buď průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné a jestliže právo nebo majetek, která dávají vznik licenčním poplatkům, jsou s nimi skutečně spojeny. V tomto případě mohou být licenční poplatky zdaněny v tomto druhém smluvním státě podle jeho vnitrostátních právních předpisů.
5. Předpokládá se, že licenční poplatky mají zdroj v jednom smluvním státě, jestliže dlužníkem je tento stát sám, jeho nižší správní útvar, územní korporace nebo osoba, mající bydliště či sídlo v tomto státě. Jestliže však dlužník licenčních poplatků, ať má nebo nemá bydliště či sídlo v některém smluvním státě, má v jednom smluvním státě stálou provozovnu, pro kterou byla sjednána smlouva, na jejímž základě se licenční poplatky platí, a která nese ke své tíži tyto licenční poplatky, předpokládá se, že tyto licenční poplatky mají zdroj v tom smluvním státě, ve kterém je stálá provozovna umístěna.
6. Jestliže částka licenčních poplatků, posuzováno se zřetelem k plnění, za které jsou placeny, přesahuje v důsledku zvláštních vztahů existujících mezi dlužníkem a skutečným příjemcem, nebo které jeden i druhý udržují s třetími osobami, částku, kterou by byl smluvil dlužník se skutečným příjemcem, kdyby nebylo takových vztahů, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto naposledy zmíněnou částku. Částka platů, která ji přesahuje, může být v tomto případě zdaněna podle právních předpisů každého smluvního státu a s přihlédnutím k ostatním ustanovením této smlouvy.
Článek 13
Zisky ze zcizení majetku
1. Zisky ze zcizení nemovitého majetku, který je definován v článku 6 odstavec 2, mohou být zdaněny ve smluvním státě, ve kterém je tento majetek umístěn.
2. Zisky ze zcizení movitého majetku, který je částí aktiv stálé provozovny, kterou má podnik jednoho smluvního státu v druhém smluvním státě, nebo movitého majetku, který patří ke stálé základně, kterou osoba mající bydliště v jednom smluvním státě má v druhém smluvním státě k výkonu nezávislého povolání, včetně takových zisků docílených ze zcizení takové stálé provozovny (samotné nebo spolu s celým podnikem) nebo takové stálé základny, mohou být zdaněny v tomto druhém státě. Zisky ze zcizení lodí nebo letadel využívaných v mezinárodní dopravě a movitého majetku, který slouží provozu těchto lodí nebo letadel, mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno sídlo skutečného vedení podniku.
3. Zisky ze zcizení majetku, který není uveden v odstavcích 1 a 2, mohou být zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém má zcizitel bydliště či sídlo.
Článek 14
Nezávislá povolání
1. Příjmy, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá z nezávislého povolání nebo jiné nezávislé činnosti, mohou být zdaněny jen v tomto státě, pokud tato osoba nemá obvykle k dispozici v druhém smluvním státě stálou základnu k výkonu své činnosti. Jestliže má k dispozici takovou stálou základnu, mohou být příjmy zdaněny v druhém státě, avšak pouze v rozsahu, v jakém je lze přičítat této stálé základně.
2. Výraz „nezávislé povolání“ zahrnuje obzvláště nezávisle vykonávané činnosti vědecké, literární, umělecké, vychovatelské nebo učitelské, jakož i samostatné činnosti lékařů, právních zástupců, inženýrů, architektů, dentistů a účetních znalců.
Článek 15
Zaměstnání
1. Platy, mzdy a jiné podobné odměny, které osoba mající bydliště v jednom státě pobírá z důvodu placeného zaměstnání, mohou být s výhradou ustanovení článků 16, 18 a 19 zdaněny jen v tomto státě, pokud zaměstnání není vykonáváno v druhém smluvním státě. Je-li tam zaměstnání vykonáváno, mohou být odměny přijaté za ně zdaněny v tomto druhém státě.
2. Odměny, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá z důvodu placeného zaměstnání vykonávaného v druhém smluvním státě, mohou být bez ohledu na ustanovení odstavce 1 zdaněny jen v prvně zmíněném státě, jestliže
a) příjemce se zdržuje v druhém státě po jedno nebo více období, která nepřesáhnou v úhrnu 183 dnů v daňovém roce, a
b) odměny jsou vypláceny zaměstnavatelem nebo za zaměstnavatele, který nemá bydliště či sídlo v druhém státě, a
c) odměny nejdou k tíži stálé provozovně nebo stálé základně, které má zaměstnavatel v druhém státě.
3. Nehledě na předchozí ustanovení tohoto článku, mohou být odměny pobírané z důvodu placeného zaměstnání vykonávaného na palubě lodi nebo letadla v mezinárodní dopravě zdaněny jen ve smluvním státě, ve kterém je umístěno sídlo skutečného vedení podniku.
Článek 16
Tantiemy
Tantiémy, náhrady za účast ve správních orgánech a jiné podobné odměny, které osoba mající bydliště v jednom smluvním státě pobírá jako člen správní nebo dozorčí rady společnosti, která má sídlo v druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.
Článek 17
Umělci a sportovci
1. Příjmy, které pobírají na veřejnosti vystupující umělci, jako např. divadelní, filmoví, rozhlasoví a televizní umělci a hudebníci nebo jako sportovci, ze své činnosti vykonávané osobně, mohou být bez ohledu na ustanovení článků 14 a 15 zdaněny ve smluvním státě, ve kterém jsou tyto činnosti vykonávány.
2. Jestliže příjmy z činnosti, kterou osobně vykonává umělec nebo sportovec v této vlastnosti, neplynou tomuto umělci nebo sportovci samému, nýbrž jiné osobě, mohou být tyto příjmy bez ohledu na ustanovení článků 7, 14 a 15 odstavec 1 zdaněny ve smluvním státě, ve kterém umělec nebo sportovec vykonává svoji činnost.
3. Příjmy z činností definovaných v odstavci 1 se bez ohledu na ustanovení předchozích odstavců 1 a 2 tohoto článku osvobozují od zdanění ve státě, ve kterém se tyto činnosti vykonávají, jestliže se tyto činnosti vykonávají v rámci kulturní dohody sjednané mezi smluvními státy.
Článek 18
Penze
Penze a jiné podobné platy vyplácené z důvodu dřívějšího zaměstnání osobě, která má bydliště v některém smluvním státě, mohou být s výhradou ustanovení článku 19 odstavec 2 zdaněny pouze v tomto státě.
Článek 19
Veřejné funkce
1. a) Odměny jiné než penze, vyplácené některým smluvním státem, nižším správním útvarem nebo územní korporací tohoto státu fyzické osobě za služby prokázané tomuto státu, nižšímu správnímu útvaru nebo korporaci mohou být zdaněny pouze v tomto státě.
b) Takové odměny však mohou být zdaněny pouze v druhém smluvním státě, jestliže služby byly vykonávány v tomto státě, příjemce má bydliště v tomto druhém smluvním státě a
(i) je státním občanem tohoto státu, nebo
(ii) nezískal bydliště v tomto státě jen z důvodu konání těchto služeb.
2. a) Penze vyplácené některým smluvním státem, nižším správním útvarem nebo územní korporací tohoto státu buď přímo nebo z fondů, které zřídily, fyzické osobě za služby prokázané tomuto státu, nižšímu správnímu útvaru nebo korporaci, mohou být zdaněny jen v tomto státě.
b) Takové penze však mohou být zdaněny pouze v druhém smluvním státě, jestliže příjemce má v tomto státě bydliště a je státním občanem tohoto státu.
3. Ustanovení článků 15, 16 a 18 se použijí na odměny a penze za služby prokázané v rámci průmyslové nebo obchodní činnosti prováděné některým smluvním státem, nižším správním útvarem nebo územní korporací tohoto státu.
Článek 20
Profesoři a učitelé
Profesoři nebo učitelé, kteří se dočasně zdržují v jednom smluvním státě po dobu nepřesahující dva roky, aby tam vyučovali nebo prováděli výzkum na univerzitě, koleji, škole nebo na jiném vyučovacím ústavu, jehož cílem není dosažení zisku, a kteří mají nebo bezprostředně před tímto pobytem měli bydliště v druhém smluvním státě, se osvobodí v prvně zmíněném smluvním státě od daně z odměn za toto vyučování nebo výzkum.
Článek 21
Studující
Platy, které student nebo praktikant, který má nebo měl bezprostředně před svým příjezdem do jednoho smluvního státu bydliště v druhém smluvním státě a který se zdržuje v prvně zmíněném státě pouze proto, aby tam pokračoval ve studiu nebo ve vzdělávání, dostává na úhradu nákladů výživy, studia nebo vzdělání, nepodléhají zdanění v tomto státě s podmínkou, že pocházejí ze zdrojů mimo tento stát.
Článek 22
Jiné příjmy
1. Příjmy osoby mající bydliště či sídlo v některém smluvním státě, o nichž se výslovně nepojednává v předchozích článcích této smlouvy, mohou být zdaněny jen v tomto státě bez ohledu na to, odkud plynou.
2. Ustanovení odstavce 1 se nepoužije na příjmy jiné než příjmy z nemovitého majetku ve smyslu článku 6 odstavec 2, jestliže příjemce takových příjmů mající bydliště či sídlo v jednom smluvním státě vykonává v druhém smluvním státě průmyslovou nebo obchodní činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo nezávislé povolání prostřednictvím stálé základny tam umístěné, a právo nebo majetkové hodnoty, pro které se příjmy platí, skutečně patří k této stálé provozovně nebo k této stálé základně. V tomto případě se tyto příjmy mohou zdanit v tomto druhém státě podle jeho vnitrostátních právních předpisů.
Článek 23
Ustanovení o vyloučení dvojího zdanění
Bylo dohodnuto, že dvojí zdanění se vyloučí v souladu s ustanoveními následujících odstavců tohoto článku:
1. V případě Itálie:
Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v Itálii má příjmy, které mohou být zdaněny v Československu, může Itálie při vyměřování svých daní z příjmu uvedených v článku 2 této smlouvy zahrnout do zdanitelného základu těchto daní tyto příjmy, pokud tomu nebrání výslovná ustanovení této smlouvy.
Itálie v takovém případě odečte od daní takto vyměřených daň z příjmů zaplacenou v Československu, avšak částka, která se odečte, nemůže přesáhnout podíl italské daně vztahující se na tyto příjmy, který odpovídá poměru těchto příjmů k celkovému příjmu.
Žádnou částku však nebude povoleno odečíst, jestliže určitá část příjmu bude v Itálii podrobena na žádost příjemce konečné srážkové dani u zdroje podle italských vnitrostátních předpisů.
2. V případě Československa:
a) Jestliže osoba mající bydliště či sídlo v Československu pobírá příjmy, které mohou být podle ustanovení této smlouvy zdaněny v Itálii, vyjme Československo s výhradou ustanovení uvedených pod písmenem b) tyto příjmy ze zdanění. Československo však může při výpočtu částky daně z ostatních příjmů této osoby použít tutéž sazbu daně, jako by příjmy, o které jde, nebyly ze zdanění vyňaty.
b) Československo může při ukládání daní osobám, které mají v Československu bydliště či sídlo, zahrnout do základu daní příjmy, které mohou být podle ustanovení článků 10, 12, 16 a 17 této smlouvy zdaněny také v Itálii. Československo povolí snížit částku daně, kterou vybírá z příjmů této osoby, o částku rovnající se dani zaplacené v Itálii. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřesáhne takovou část československé daně vypočtené před jejím snížením, která poměrně připadá na příjmy přijaté z Itálie.
Článek 24
Zásada rovného nakládání
1. Státní příslušníci jednoho smluvního státu nebudou podrobeni v druhém smluvním státě žádnému zdanění nebo povinnostem s ním spojeným, které jsou jiné nebo tíživější než zdanění a s ním spojené povinnosti, kterým jsou nebo budou moci být podrobeni státní příslušníci tohoto druhého státu, kteří jsou ve stejné situaci. Toto ustanovení platí bez ohledu na ustanovení článku 1 také pro osoby, které nemají bydliště či sídlo ani v jednom ani v obou smluvních státech.
2. Zdanění stálé provozovny, kterou podnik jednoho smluvního státu má v druhém smluvním státě, nebude v tomto druhém státě nepříznivější než zdanění podniků tohoto druhého státu, které vykonávají tutéž činnost. Toto ustanovení nebude vykládáno jako závazek jednoho smluvního státu, aby přiznal osobám majícím bydliště v druhém smluvním státě osobní úlevy, srážky a snížení daně z důvodu osobního stavu nebo povinností k rodině, které přiznává osobám, které na jeho území mají bydliště.
3. Pokud se nebudou aplikovat ustanovení článku 9, článku 11 odstavec 4 a článku 12 odstavec 6, budou úroky, licenční poplatky a jiné výlohy placené podnikem jednoho smluvního státu osobě mající bydliště či sídlo v druhém smluvním státě odčitatelné pro stanovení zdanitelných zisků tohoto podniku za stejných podmínek, jako by byly placeny osobě mající bydliště či sídlo v prvně zmíněném státě.
4. Podniky jednoho státu, jejichž jmění je zcela nebo zčásti, přímo nebo nepřímo vlastněno nebo kontrolováno osobou mající bydliště či sídlo v druhém státě nebo větším počtem takových osob, nebudou podrobeny v prvně zmíněném státě žádnému zdanění nebo povinnostem s ním spojeným, které jsou jiné nebo tíživější než zdanění a s ním spojené povinnosti, který jsou nebo budou moci být podrobeny ostatní podobné podniky prvně zmíněného státu.
5. Ustanovení tohoto článku se použijí bez ohledu na ustanovení článku 2 na daně jakéhokoli druhu a pojmenování.
Článek 25
Řešení případů cestou dohody
1. Jestliže se některá osoba domnívá, že opatření jednoho nebo obou smluvních států vedou nebo povedou u ní ke zdanění, které není v souladu s ustanoveními této smlouvy, může nezávisle na opravných prostředcích, které poskytuje vnitrostátní právo těchto států, předložit svůj případ příslušnému úřadu smluvního státu, ve kterém má bydliště či sídlo, nebo pokud její případ spadá pod ustanovení článku 24 odstavec 1, příslušnému úřadu smluvního státu, jehož je státním příslušníkem. Případ musí být předložen během dvou roků po té, kdy bylo poprvé oznámeno opatření vedoucí ke zdanění, které není v souladu s touto smlouvou.
2. Jestliže bude příslušný úřad považovat námitku za oprávněnou a nebude-li sám s to najít uspokojivé řešení, bude se snažit, aby případ rozhodl dohodou s příslušným úřadem druhého smluvního státu tak, aby se vyloučilo zdanění, které není ve shodě s touto smlouvou.
3. Příslušné úřady smluvních států se budou snažit vyřešit dohodou obtíže nebo pochybnosti, které mohou vzniknout při aplikaci této smlouvy.
4. Příslušné úřady smluvních států mohou vejít v přímý styk za účelem dosažení dohody ve smyslu předchozích odstavců. Jestliže se ústní výměna názorů jeví pro dosažení dohody účelnou, může se taková výměna názorů konat v komisi složené ze zástupců příslušných úřadů smluvních států.
Článek 26
Výměna informací
1. Příslušné úřady smluvních států si budou vyměňovat informace nutné pro aplikaci ustanovení této smlouvy nebo vnitrostátních právních předpisů smluvních států, které se vztahují na daně, jež jsou předmětem této smlouvy, pokud zdanění, které upravují, není v rozporu s touto smlouvou, jakož i pro zabránění daňovému úniku a daňovým podvodům. Výměna informací není omezena článkem 1. Informace přijaté smluvním státem budou udržovány v tajnosti stejně jako informace přijaté podle vnitrostátních právních předpisů tohoto státu a mohou být sděleny jen osobám nebo úřadům (včetně soudů a správních úřadů), které se zabývají vyměřováním nebo vybíráním daní, na které se vztahuje tato smlouva, řízením nebo trestním stíháním ve věci těchto daní nebo rozhodováním o opravných prostředcích ve věci těchto daní. Tyto osoby nebo úřady použijí tyto informace jen k těmto účelům. Mohou brát tyto informace v úvahu při veřejných soudních řízeních nebo ve svých rozhodnutích.
2. Ustanovení odstavce 1 nebudou v žádném případě vykládána tak, že ukládají smluvnímu státu povinnost:
a) provést správní opatření, která by porušovala právní předpisy nebo správní praxi tohoto nebo druhého státu;
b) sdělit údaje, které by nemohly být dosaženy na základě právních předpisů nebo v normálním správním řízení tohoto nebo druhého státu;
c) poskytnout informace, které by odhalily obchodní, průmyslové nebo pracovní tajemství nebo obchodní postup, nebo jejichž sdělení by bylo v rozporu s veřejným pořádkem.
Článek 27
Diplomatičtí a konzulární úředníci
Ustanovení této smlouvy se nedotýká daňových výsad, které přísluší diplomatickým a konzulárním úředníkům podle obecných pravidel mezinárodního práva nebo na základě zvláštních dohod.
Článek 28
Žádosti o vrácení přeplatků
1. Daně vybrané v jednom státě srážkou u zdroje budou vráceny na žádost zájemce nebo státu, ve kterém má tento zájemce bydliště či sídlo, jestliže právo vybrat tyto daně je omezeno ustanoveními této smlouvy.
2. Žádosti o vrácení je nutno předložit ve lhůtách stanovených právními předpisy státu, který je povinen daň vrátit, a musí být provázeny úředním osvědčením státu, ve kterém má poplatník bydliště či sídlo, že podmínky pro nárok na osvobození od daně nebo snížení daně, stanovené ve smlouvě, jsou splněny.
3. Příslušné úřady smluvních států upraví vzájemnou dohodou v souladu s ustanoveními článku 25 této smlouvy způsoby aplikace tohoto článku. Mohou také dohodou stanovit jiný postup pro uplatňování nároků na snížení daní, upravené touto smlouvou.
Článek 29
Nabytí platnosti
1. Tato smlouva bude ratifikována a ratifikační listiny budou vyměněny v Římě v době co nejkratší.
2. Tato smlouva nabude platnosti dnem výměny ratifikačních listin a její ustanovení se budou aplikovat:
a) pokud jde o daně vybírané srážkou u zdroje, na částky přiznané nebo vyplacené počínaje 1. lednem roku následujícího po roce, ve kterém byly vyměněny ratifikační listiny;
b) pokud jde o ostatní daně z příjmu, na daně vybírané za všechna zdaňovací období končící počínaje 1. lednem roku následujícího po roce, ve kterém byly vyměněny ratifikační listiny.
3. Ustanovení smlouvy mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění příjmů a majetku v oboru námořní a letecké dopravy, podepsané v Praze 28. srpna 1973, se přestanou aplikovat, jakmile se započne aplikovat tato smlouva.
Článek 30
Výpověď
1. Tato smlouva zůstane v platnosti, dokud nebude vypovězena některým smluvním státem. Každý smluvní stát může smlouvu vypovědět diplomatickou cestou ve lhůtě nejméně šest měsíců před koncem každého kalendářního roku počínaje pátým rokem po roce, ve kterém smlouva nabyla platnosti.
2. V tomto případě se smlouva přestane aplikovat:
a) pokud jde o daně vybírané srážkou u zdroje, na částky přiznané nebo vyplacené počínaje 1. lednem kalendářního roku následujícího po roce, ve kterém byla dána výpověď;
b) pokud jde o ostatní daně z příjmu, na daně vybírané za všechna zdaňovací období, která započnou počínaje 1. lednem kalendářního roku následujícího po roce, ve kterém byla dána výpověď.
Na důkaz toho podepsaní, byvše k tomu řádně zmocněni, podepsali tuto smlouvu.
Dáno v Praze dne 5. května 1981 ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém, italském a francouzském, přičemž vyhotovení v jazyce francouzském bude rozhodující v případě sporu.
Za Československou socialistickou republiku:
L. Lér v. r.
Za Italskou republiku:
Edoardo Speranza v. r.

PROTOKOL
ke smlouvě mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku
V okamžiku podpisu smlouvy uzavřené tohoto dne mezi Československou socialistickou republikou a Italskou republikou o zamezení dvojího zdanění v oboru daní z příjmu a zabránění daňovému úniku dohodli podepsaní dále uvedená ustanovení, která jsou nedílnou částí smlouvy.
a) Pokud jde o článek 7 odstavec 3, rozumí se „náklady vynaloženými na cíle sledované touto stálou provozovnou“ náklady přímo se vztahující na činnost této stálé provozovny.
b) Pokud jde o článek 25 odstavec 1, znamená výraz „nezávisle na opravných prostředcích, které poskytuje vnitrostátní právo“, že počátek řízení cestou dohody není dán na výběr se sporným řízením podle vnitrostátních předpisů, které je nutno v každém případě co nejdříve zahájit, jestliže spor se vztahuje na aplikaci daní, která není v souladu se smlouvou.
Na důkaz toho, podepsaní podepsali tento protokol.
Dáno v Praze dne 5. května 1981 ve dvou vyhotoveních, každé v jazyce českém, italském a francouzském, přičemž vyhotovení v jazyce francouzském bude rozhodující v případě sporu.
Za Československou socialistickou republiku:
L. Lér v. r.
Za Italskou republiku:
Edoardo Speranza v. r.