676/1948 Ú. l. I
Vyhláška ministra techniky, kterou se vydávají pokyny a směrnice pro navrhování a provádění pozemních staveb a prohlašuje závaznost některých norem.

676.
VYHLÁŠKA
ministra techniky
ze dne 16. března 1948,
kterou se vydávají pokyny a směrnice pro navrhování a provádění pozemních staveb a prohlašuje závaznost některých norem.
Podle § 15, odst. 1 zákona ze dne 7. března 1947, č. 42 Sb., o některých opatřeních ve stavebnictví souvisících s dvouletým hospodářským plánem, vydává ministr techniky po vyjádření pověřence techniky tyto pokyny a směrnice:

I. díl.
Navrhování a provádění pozemních staveb.
Část I.
Navrhování obytných staveb.
A. Nejdůležitější zásady.
1. Konstrukce obytných staveb musí být bezpečná, jakost staviva dobrá a provedení, disposiční řešení i vybavení musí vyhovovat základním podmínkám zdravého bydlení a povznésti jeho úroveň; při tom se však vzhledem k dosavadním omezeným možnostem ve výrobě stavebnin, k nedostatku pracovních sil a k nutnosti snížení stavebních nákladů musí dbát toho, aby se po všech těchto stránkách dosáhlo úspor.
2. Je tudíž nutno dbát těchto nejdůležitějších zásad:
a) Za základní bytovou jednotku je nutno považovat stavebně uzavřený byt o jedné obytné místností a dvou ložnicích s příslušenstvím (t. j. s pracovní kuchyní nebo s přímo osvětleným a větraným kuchyňským koutem, předsíní, lázní, samostatným splachovacím klosetem, spíží, komorou a po případě šatnou).
b) Podle místních potřeb možno omezeně též navrhovat byty, v nichž vedle obytné místnosti a příslušenství je jen jedna ložnice. Výjimečně lze však též navrhnouti tři ložnice nebo dvě ložnice a pracovnu pro duševní pracovníky nebo také garsoniéru nebo dvougarsoniéru s příslušenstvím.
c) Nutno soustředit bydlení do obytného pokoje a tím jednak omezit bydlení v kuchyni, jednak oddělit prostorově pobyt denní od nočního. Tato zásada vede ke zmenšování kuchyně na vlastní pracovní kuchyni nebo kuchyňský kout a ke zřizování samostatných ložnic, a to odděleně pro rodiče a děti.
d) Základní bytová jednotka podle písm. a) v obytných domech, podporovaných podle zákona ze dne 7. března 1947, č. 41 Sb., o státní podpoře na obytné stavby, nesmí mít podlahovou obytnou plochu (t. j. plochu obytného pokoje a dvou ložnic) menší než 48 m2, ani větší než 60 m2. Bytové jednotky o obytném pokoji a buď třech ložnicích nebo o dvou ložnicích s pracovnou [písm. b)] nesmějí mít tuto plochu větší než 80 m2, jak vyplývá z odkazu § 2 zákona č. 41/1947 Sb. na § 136 zákona o přímých daních.
e) Byt v nájemních domech o 3 a více podlažích má být umístěn zásadně v jednom podlaží, což je nejvýhodnější s hlediska sociálního. V rodinných domcích může být umístěn také v jednom podlaží a zčásti v podkroví nebo i ve dvou podlažích.
3. Do výměry 60 m2 [č. 2, písm. d)] podlahové obytné plochy základní bytové jednotky se započítávají plochy obytného pokoje a obou ložnic. Kuchyňský kout ani pracovní kuchyň se do obytné plochy nezapočítává, není-li větší než 12 m2. Je-li mimo pracovní kuchyň nebo kuchyňský kout řešen ještě navíc jídelní kout, započítává se jeho plocha do podlahové obytné plochy.
B. Způsob zastavění.
4. Způsob zastavění, zejména u větších celků a sídlišť, určí upravovací plán (náčrt). Bude třeba dbát toho, aby vznikala staveniště pokud možno pravidelná, na nichž je možno stavět bytové jednotky vyhovujícího rozsahu a disposičního řešení v takové poloze, která zaručí situování obytných místností a ložnic na osluněné strany (viz oddíl D této části). Při tom nutno dbát toho, aby opakováním stejného typu bez újmy výtvarné stránky byly urychleny stavební práce a docíleno snížení stavebních nákladů.
5. Ve městech budou zpravidla navrhovány nájemní domy o více podlažích, jejichž počet je dán zastavovacími předpisy. Pokud má být zastavění vyšší, než připouštějí platné stavební řády (statuty), povoluje výjimky ministerstvo techniky, na Slovensku pověřenectvo techniky. Domy se sdružují do řad tak, aby z nich vznikaly bloky otevřené nebo polootevřené. Řady bloků musí mít přiměřené délky a hloubky, při čemž budiž dána přednost, pokud to zastavovací podmínky dovolují, orientaci řad kolmo ke směru převládajících větrů.
6. Při typu nižšího zastavění jde o řadové domy o dvou podlažích s bytovou jednotkou rozdělenou zpravidla do těchto dvou podlaží. Doporučuje se, aby byly zřizovány kratší skupiny, a to nejvýše o pěti až sedmi domech.
7. Domy možno zřizovat také jako jednotlivé (isolované) nebo sdružené ve dvojdomy zejména tam, kde jsou tak už v části obce rozestavěny a kde jde převážně o doplnění tohoto zastavění.
8. U městských bloků, které jsou již zčásti zastavěny, třeba se přizpůsobit dosavadnímu vyhovujícímu zastavění, zejména pokud jde o výšku stavby k hlavní římse. Hloubku zastavění nutno přizpůsobit pouze u zastavění otevřeného nebo polootevřeného.
C. Řazení bytových jednotek v domě.
9. Z délky průčelí nájemního domu a hloubky zastavění vyplyne velikost a disposice bytových jednotek v jednom podlaží, kde mají být zpravidla 2 bytové jednotky tak, aby příčné jejich větrání vyhovovalo ustanovení č. 14, po př. garsoniéra jako třetí jednotka. Při tom třeba pamatovat na to, aby garsoniéry bylo lze podle potřeby použít k rozšíření sousedního bytu, po případě aby vůbec menší byty bylo možno slučovat ve větší bytové jednotky.
10. Zakazují se podzemní byty, za něž se považuje každý byt, jehož podlaha jest níže, než předpisují stavební řády (statuty) pro přízemní byty (na př. podle českého, moravského a brněnského stavebního řádu 30 cm, podle pražského 45 cm nad povrch dlažby nebo dvora). Za podzemní se tedy nepovažuje byt zřízený ve sklonitém terénu jen v části půdorysu budovy, pokud jeho podlaha je v celém půdorysu v předepsané výšce nad přilehlým rostlým terénem.
11. Využití podkroví pro byty třeba omezit na nejmenší míru, zpravidla jen pro část obytných místností bytu, jehož větší část je umístěna v bezprostředně nižším podlaží. Řešení nesmí být zdravotně ani výtvarně závadné; je nepřípustné zřizovat tak zvané maskované patro. Obytné místnosti nesmějí být násilně včleněny do prostoru podkroví a musí být postaráno o dostatečnou tepelnou isolaci a provětrávání.
D. Orientace k světovým stranám a příčné větrání.
12. Obytné místnosti a ložnice nemají být zásadně situovány k severu. Na sever se má umístit jen příslušenství a nejvýše jídelní kout obytné místnosti, pokud je obytná místnost v ostatní části orientována k dobře osluněné straně.
13. Ložnici dětí lze nejvýhodněji umístit spíše k východu než k západu, kuchyně a špíž je zpravidla obrácena k severu nebo k východu, avšak v jižnějších částech státu (na př. na jižní Moravě), kde ranní slunce působí stejně intensivně jako odpolední, lze umístit kuchyň k západu. Pro spíž se nedoporučuje jižní ani západní strana.
14. Příčné větrání bytu nutno pokud možno zabezpečit orientací bytu ke dvěma světovým stranám, t. j. buď ke dvěma protilehlým průčelím nebo v rohové poloze.
E. Zásady pro velikost bytu a jednotlivých místností a pro vzájemnou souvislost místností.
15. Při lokálním vytápění (pro ústřední vytápění srovnej č. 27) nesmí výměra jednotlivých místností klesnout pod tyto nejmenší velikosti:
a) obytný pokoj — 22 m2, ložnice — 13 m2,
b) pracovní kuchyň nebo kuchyňský kout — 7 m2, lázeň — 2.50 m2, kloset — asi 1 m2, špíž — asi 1 m2, ostatní příslušenství (předsíň, komora, po případě šatna) celkem — 5 m2, tedy celé příslušenství 16.50 m2.
16. Podle toho tedy činí nejmenší podlahová plocha (bez zdiva) na př.:
a) u bytu o obytné místnosti a jedné ložnici 51.50 m2, z toho vlastní obytná plocha 35 m2, t. j. 68 %;
b) u bytu o obytné místnosti a dvou ložnicích (v jednom podlaží) 64.50 m2, z toho vlastní obytná plocha 48 m2, t. j. 74.50 %; je-li tento byt ve dvou podlažích, zvětší se plocha příslušenství o schodiště a podesty.
17. Dosti značný rozdíl mezi nejmenší výměrou podle č. 15 a 16 a mezi největší výměrou, uvedenou v č. 2, písm. d), umožňuje pružnost disposičního řešení; při tom se má krajních výměr užívat jen výjimečně. Nutno též pamatovat na to, že zesilování obvodních, po případě středních zdí již samo o sobě vede k určitému rozdílu v plochách bytových jednotek téhož disposičního řešení a že v přízemí bude jedno průčelí užší o šířku vestibulu.
18. Vzájemný poměr velikostí obytných místností i příslušenství, který vyplývá z nejmenších výměr podle č. 15 a 16, znamená zároveň nejúčelnější a nejhospodárnější řešení a proto budiž pokud možno zachován také tehdy, budou-li voleny rozměry větší; nebylo by totiž hospodárné ani účelné přidávat k nejmenší vlastní obytné ploše příslušenství o veliké výměře nebo naopak.
19. Při návrhu vnitřní disposice bytové jednotky nutno velmi bedlivě dbát provozních souvislostí a tím úspory práce ženy v domácnosti, snadného udržování bytu a vůbec toho, aby bytu bylo možno užívat nezávadně po všech stránkách.
20. Aby bylo možno přezkoušet vhodnost návrhu s hledisek uvedených v č. 18 a 19, třeba zakreslit veškerý nábytek a vybavení pro normální podlaží do zvláštního disposičního plánu půdorysu v měřítku 1 : 50, v němž budou vyznačeny světové strany a uvedeny hlavní rozměry a plošné výměry všech částí bytu s percentuelním poměrem vlastní obytné části příslušenství. Tento plán se připojí jako příloha k žádosti o stavební povolení. Ve zvláštních případech se doporučuje, aby byl předložen a projednán předběžně před vypracováním definitivních stavebních plánů a po případě doložen situačním řešením, výpočtem zastavěného prostoru a zastavěné plochy vlastní obytné jednotky i domu, s popisem zamýšlené bytové akce a s údajem o počtu bytových jednotek. Stavební plány možno předkládat v měřítku 1 :50 (místo 1 : 100).
21. Pro navrhování jednotlivých obytných místností a příslušenství platí tyto zásady:
a) Obytný pokoj má mít zpravidla plochu 22 až 25 m2 při šířce aspoň 4 m a má být řešen tak, aby v něm bylo možno umístit tento nábytek:
Jídelní stůl 100/70 cm s možností rozložení na 140/70 cm a 6 židlí po 45/45 cm,
pohovka (kauč) jako reservní lůžko 90/195 cm,
menší stolek 60/60 cm se dvěma křesly 60/60 cm,
knihovna, sekretář, radio celkem na délku 2 m o hloubce 60 cm, po případě pracovní stolek 70/100 cm se židlí a dětská židlička a stolek,
kamna 40/40 cm.
Obytný pokoj buď zpravidla spojen dveřmi s přímo osvětleným a větraným kuchyňským koutem, který je oddělen od obytné plochy stěnou sahající od stropu do výše podchodu, nebo s menší pracovní kuchyní přímo osvětlenou a větranou. Obytný pokoj se navrhne jako ucelený prostor, při čemž nevadí, je-li členěn na jídelní kout (v těsném spojení s kuchyňským koutem nebo pracovní kuchyní) a na vlastní obytnou plochu. Je přístupný z předsíně. Obývací pokoj s jídelním koutem nesmí mít zpravidla při lokálním vytápění větší půdorysnou plochu než 27 m2.
b) Pro ložnici rodičů je nejvýhodnější plocha 13 až 16 m2 při šířce nejméně 2.75 m, spíše však 3 m. Nutno počítat zpravidla s umístěním tohoto nábytku:
2 lůžka rodičů po 90/195 cm, 2 noční stolky po 40/40 cm, dětská postýlka 70/135 cm,
2 dvoudílné skříně (pokud nejsou v šatně) po 120/60 cm, po případě pracovní stolek 70/100 cm a 2 židle,
kamna 40/40 cm.
Ložnice dětí se nemá příliš lišit velikostí od ložnice rodičů. Nutno počítat s umístěním tohoto nábytku:
2 lůžka po 90/195 cm,
2 noční stolky po 40/40 cm,
2 dvoudílné skříně po 120/60 cm,
alespoň 1 pracovní stůl 70/100 cm (podle možnosti větší) a 2 židle,
skříňka na knihy 35/120 cm (po případě nástěnná) a
kamna 40/40 cm.
Je nevhodné, aby některá ložnice byla přístupná jen přes druhou; mohou být přístupné z předsíně nebo z obytné místnosti. Jsou-li obě ložnice vedle sebe, mají být spojeny dveřmi.
c) Kuchyňský kout nebo malou pracovní kuchyň se doporučuje navrhnouti o velikosti 7 až 10 m2 při šířce aspoň 2 m a tak, aby v nich bylo možno umístit:
uhelný sporák 105/75 cm, prodloužený o 25 cm pro dva elektrické nebo plynové vařiče, tedy celkem 130/75 cm,
dřez dvoudílný 81/43 cm s odkladní plochou 60 cm, celkem 141/43 cm (výjimečně odkladní plocha za dřezem, tedy rozměr 81/73 cm),
pracovní stůl 120/70 cm a nad plochou pracovního stolu skříňky 120/35 cm,
příborník nejméně 180/60 cm,
lednička 65/45 cm.
Kuchyně nebo kuchyňský kout musí být vždy přímo osvětleny a větrárny; kuchyňský kout má být pokud možno přístupný z předsíně. Disposičním řešením se má co nejvíce usnadnit jak vaření, tak i podávání jídla (podávací okénko), mytí nádobí a pod. Důležitým je vhodné umístění komínového tělesa pro uhelný sporák.
d) Předsíň musí mít rozsah přiměřený velikosti bytu (avšak pokud možno aspoň 4 m2) a být řešena tak, aby v ní bylo možno umístit věšák, po případě skříň a v rodinných domcích dětský kočárek a aby z ní byl přístup zpravidla do obytného pokoje, do klosetu a k lázni, po případě k ložnicím a pracovní kuchyni nebo kuchyňskému koutu.
e) Lázeň musí mít nejmenší plochu 2.50 m2, počítá-li se s umístěním:
vany rozměrů aspoň 76/165 cm (kromě obložení),
umyvadla 635/420 mm (nemá být umístěno úplně v rohu),
plynového nebo elektrického boileru nebo lázeňských kamen, stoličky a věšáku, po případě bidetu.
U rodinných domků, u nichž je kloset v přízemí a lázeň u ložnic v patře, je třeba pamatovat na možnost umístění druhého klosetu v lázni. Nutno pamatovat na možnost vytápět lázeň.
Výhodné je, není-li lázeň příliš vzdálena od ložnic nebo je-li dokonce v přímém sousedství, což může vést k utvoření druhé menší předsíňky nebo i šatny jako vstupu k ložnicím za obytným pokojem. Lázeň nesmí být přístupna jen z ložnice.
f) Kloset (o velikosti asi 1 m2) má být samostatně přístupný zpravidla z předsíně; může být umístěn v lázni jen tehdy, je-li lázeň přímo osvětlena a větrána a je-li zřízen v bytě ještě jiný samostatný splachovací kloset. Kloset nesmí být přístupný jen z lázně. Další podrobnosti jsou uvedeny v oddílu o osvětlení a větrání příslušenství a o soustředění instalací (č. 29, 30, 34 a násl.).
g) Špíž (o velikosti asi 1 m2) je přístupna z kuchyně nebo z předsíně. Zřizuje se v chladné poloze, nikoli v sousedství komínových těles.
h) Komora má mít velikost zpravidla 1.5 až 2 m2 a její rozměry nemají v obou směrech přesahovat 1.5 m, aby se zabránilo jejímu zneužívání pro nocleh. Má být umístěna pokud možno u kuchyňské části bytu nebo u předsíně. Výjimečně ji možno nahradit vestavěnou skříní nebo využitím prostoru získaného snížením světlé výšky v části příslušenství.
ch) Šatnu (o velikosti zpravidla nejvýše 6 m2) lze navrhnout tam, kde je to účelné. Jejím úkolem je alespoň částečně uvolnit prostor ložnic od skříní a proto ji nutno navrhnout tak, aby v ní bylo možno umístit skříně a aby zůstal ještě volný manipulační nebo průchodní prostor.
i) Pokud je to možné, buď vždy pamatováno stavebními úpravami na pozdější vestavění nábytku do zdi, při čemž skříně na šaty nemají být v ložnici.
22. Garsoniéry mohou obsahovat jen jednu obytnou místnost a příslušenství (kuchyňský kout, předsíň, lázeň a kloset), jež nemusí být přímo osvětleno; kloset může být umístěn v lázni, avšak jen je-li přímo osvětlena a větrána. Obytný pokoj má mít rozměry průměrně 22 m2, kuchyňský kout nejvýše 4 m2. Garsoniéra není určena pro rodinné bydlení.
23. Pokud jde o světlou výšku místností, doporučuje se zachovat tyto rozměry:
a) u nájemních domů v městech s více než 100.000 obyvatel pro obytnou místnost nejméně 270 cm, pro podkrovní místnost nejméně 255 cm a pro sklep 210 cm;
b) jinak pro obytnou místnost nejméně 255 cm, pro podkrovní místnost 240 cm a pro sklep 210 cm.
24. Schodiště u činžovních domů o nejvýše čtyřech podlažích nad zemí (přízemí a tři patra) má mít světlou šířku nejméně 110 cm, u vyšších domů nejméně 120 cm (pokud platné stavební předpisy nepřipouštějí menší šířku).
25. U rodinných domů budiž schodiště pokud možno přímočaré, jednoramenné nebo dvouramenné bez zkosených stupňů a o světlé šířce 85 až 95 cm, stupně profilu nejvýše 18/26 cm a jen ve zcela výjimečných případech až 20/25 cm. Plocha předsíní v obou podlažích nemá přesahovat 12 m2, plocha vlastního schodiště v obou podlažích pak 11 m2. Pro úsporu může být schodiště přístupné také z obytného pokoje.
26. U rodinných domků je výhodné, je-li vstup z bytu do volného prostoru opatřen zádveřím. Na toto zádveří má být pamatováno vždy aspoň na severní a západní straně a vůbec tam, kde jde o vyšší polohu (nad 400 m n. m.) nebo o polohu nechráněnou nebo vystavenou vlivu povětrnosti.
27. Při ústředním vytápění platí ustanovení č. 15 až 26 s tou odchylkou, že nejmenší plochu ložnice i obývacího pokoje možno zmenšit o plochu potřebnou pro lokální vytápění, t, j. o 1 m2.
F. Osvětlení a větrání, zejména příslušenství.
28. Obytné místnosti mají mít dostatečné (t. zv. střední) osvětlení, t. j. poměr plochy oken k podlahové ploše zpravidla 1:6 až 1:8; v úzkých tmavých ulicích, u vysokého a hustého zastavění nebo při parapetu a nadpraží, volených nepříznivě pro osvětlení, má být přiměřeně větší (1 : 5 až 1 : 4).
V pracovnách a v pracovních kuchyních je vhodné osvětlení přiměřeně větší, není-li místnost situováním (na př. na jihozápad nebo jihovýchod ve volném zastavění) příliš osluněna.
29. U klosetu má být osvětlení i větrání přímé. Při zastavění vyšším než o dvou podlažích však možno v některých případech (zvláště u jednotlivých staveb, navrhovaných ve stavebních mezerách) výjimečně provést větrání do průduchu o ploše nejméně 0.4 m2, který má v nejnižším místě dostatečné spojení s vnějším prostorem. Větrání klosetů svislým ventilačním tahem je zcela výjimečně přípustné při vyšším zastavění tam, kde není možno klosety větrat ani přímo ani do průduchu a za předpokladu, že každý kloset má svůj ventilační tah se zabezpečenou účinností. Tohoto způsobu, který u nás dosud nebyl prakticky vyzkoušen, lze používat zatím jen výjimečně. Samostatný ventilační tah tu musí být spojen s vnějším vzduchem pod stropem sklepa a procházet až na střechu, má mít otvor u podlahy a u stropu klosetu a být tak předělen, aby vzduch dole vstupoval do větracího prostoru a vycházel horním otvorem. Je možno odssávat vzduch také jiným mechanickým způsobem.
30. Nesplachovací záchod (kde není možno zřídit splachovací) musí být přímo osvětlen a větrán a při tom oddělen od bytu přímo větranou předsíňkou.
31. Lázeň musí být větrána buď přímo nebo nepřímo průduchem nebo svislým ventilačním tahem, a to zvláštním pro každou lázeň, pokud není větratelná ventilací přes sousedící, přímo větraný splachovací kloset. Ohřívá-li se voda nebo vytápí-li se plynem, nutno odvádět plynové splodiny komínovým tahem.
32. Špíž má být zpravidla větrána přímo; postačí ventilační otvor.
33. Zřizování světlíků se zakazuje. Výjimka je přípustná jen při stavbách v mezerách při řadovém zastavění, kde je nutno se přizpůsobit větší hloubce traktu.
G. Soustředění instalací.
34. Instalační zařízení pro kloset, lázeň a kuchyňský dřez (po případě výlevku) buďtež co nejvíce soustředěna, a to nejen v jednotlivém podlaží, nýbrž i v podlažích nad sebou (vertikálně).
35. Nesoustředěnost instalací lze připustit, je-li tato nevýhoda vyvážena na př. lepším provozem bytu, jeho větší hospodárností (zkrácením délky průčelí a pod.) nebo vyžaduje-li toho výhodnější řazení bytových jednotek ve větší celek.
36. U bytů umístěných do dvou podlaží se doporučuje umístit lázeň u ložnic v patře a kloset v přízemí tak, aby instalace byly nad sebou; v lázních lze při tom pamatovat na pozdější umístění druhého klosetu. U těchto bytů možno také umístit lázeň i kloset v přízemí vedle kuchyně.
37. Musí se dbát toho, aby potrubí kanalisační, plynová a zejména vodovodní byla chráněna před účinky mrazu, zvláště tam, kde se ani později nepočítá s ústředním vytápěním. Potrubí nesmí být umísťováno na vnějších zdech, není-li dostatečně tepelně isolováno buď vrstvou zdiva, udanou v č. 38, z vnější strany nebo isolací drážky korkem nebo několika plstěnými obaly trub.
H. Tepelná isolace.
38. Aby se zabránilo trvalým ztrátám na palivu, doporučuje se navrhovat obvodové zdi budov o tepelné prostupnosti takové, jakou má zeď z plných pálených cihel 45 cm tlustá, oboustranně omítnutá [tepelný odpor hotové omítnuté obvodové zdi 1/Ω=0,7 m2 h° C/kcal]. Z téhož důvodu se nemají zásadně zřizovat u bytů jednoduchá okna v obvodových zdech. Nutno se také vystříhat zbytečné členitosti obvodových zdí a nadměrné výměry okenních ploch.
Ch. Vytápění bytů.
39. Nedostatek potřebných hmot nedovoluje zatím vybavit všechny byty ústředním vytápěním. Proto je třeba počítat zpravidla s vytápěním lokálním. Kde lze už nyní vybavit byty ústředním vytápěním (část V, č. 8), nutno pamatovat v každé bytové jednotce alespoň na jeden komín k umožnění lokálního vytápění v nutných případech.
40. Kde není možno vybavit byty ústředním vytápěním (část V, č. 16), nutno pamatovat na možnost pozdější instalace ústředního vytápění, při čemž podle možnosti buď současně se stavbou vyzděn komín ústředního vytápění a vynechány drážky pro vedení.
41. Požadavek lokálního vytápění podstatně ovlivní řešení celé disposice, která je značně vázána na umístění komínů, kamen a jejich obsluhu. Nutno počítat s vytápěním každé obytné místnosti, dále kuchyně (ať pracovní nebo kuchyňského koutu) a lázně, není-li možno je přitápět plynem nebo elektřinou. V disposici nutno pamatovat na to, aby se soustředěním komínových těles zmenšil jich počet. Stromkové komíny se vylučují.
I. Ostatní zařízení.
42. Je-li v obci zřízena kanalisace, buď na ni každý obytný dům podle možnosti připojen. Jsou-li na ni připojeny podzemní prostory, musí se zamezit vnikání zpáteční vody při povodních. Odpadové trouby okapové se musí připojit k domovní stoce. Všechny vpustě, záchody i pisoáry, prádelny a pod. musí být opatřeny vodní uzávěrkou. Revisní šachty musí mít neprodyšné příklopy.
43. Ke každému bytu se doporučuje zřídit sklepní prostor nejnutnějších rozměrů. Bude-li sklep zřizován, nutno jej řešit tak, aby jej bylo možno v budoucnu upravit na protiletecký úkryt; zdi ani strop zatím není nutno zesilovat.
44. V každém domě se má zřídit prádelna s možností dokonalého strojního vybavení a má být dána možnost sušit prádlo. Doporučuje se však, aby byla při stavbě skupiny domů zřízena ústřední prádelna a sušárna.
45. U nájemních domů se doporučuje zřídit zvláštní větranou místnost pro uskladnění dětských kočárků, jízdních kol a pod., a to v přízemí při vestibulu nebo v suterénu. U rodinných domků buď pamatováno na místo pro kočárek v předsíni.
46. Doporučuje se projektovat účelné a hygienické odstraňování kuchyňských odpadků a popela z jednotlivých bytů podle nejnovějších zkušeností (přístup k vhozům musí být mimo vlastní byt) a pamatovat na účelnou dopravu nádob na popel od místa uskladnění na chodník.
47. V každém domě o více než čtyřech podlažích (t. j. o přízemí a více než třech patrech) budiž pamatováno na osobní výtah minimální nosnosti 300 kg a s užitkovou plochou asi 1.5 m2 (aby ho bylo možno použít i pro dopravu nákladu, zejména uhlí a pro kočárek), a to i tehdy, nebude-li možno výtah zřídit ihned pro nedostatek stavebnin.
48. V nájemních domech se doporučuje zřídit domácí telefon a pokud možno také poštovní, umístěný ve vestibulu domu a přístupný všem nájemníkům. Vždy budiž umožněna snadná dodatečná instalace telefonního vedení. Doporučuje se zřídit společnou antenu.
49. Doporučuje se pamatovat na zřizování bloku schránek na dopisy jednotně umístěného v přízemí budovy, ve vestibulu, po případě v průjezdu nebo v prostoru schodiště; u rodinných nebo jednotlivých (isolovaných) domů s oplocením se mohou schránky umístit u vchodu v oplocení.
50. Měřidla, t. j. elektroměry a plynoměry, buďtež umístěna tak, aby bylo možno odečíst stav spotřeby přímo z chodby nebo se schodiště. Pro zařízení uvedená v č. 48 a 50 platí ustanovení normy ČSN-ESČ 231-1948 Hospodárná elektrisace v budovách a v zemědělství.
51. Garáže smějí být zřizovány v obytných domech zpravidla jen. pokud slouží pro vlastní užívání obyvatel domu. Garáže provozované po živnostensku se nesmějí navrhovat mezi domky isolovanými ani řadovými nebo v blocích domů nájemních. Zřizovat garáže v předzahrádkách se nedovoluje, výjimky lze připustit jen ve svažitém terénu, kde garáž je z větší části zapuštěna v rostlé zemi. Rovněž se nepřipouští zastavovat proluky mezi sousedními stavbami přístavky ani garážemi.
52. Ploty musí být pokud možno nízké, do ulic průhledné, lehké, navržené se zřetelem k rázu okolí. Jinak platí o nich ustanovení části IV, č. 84.
J. Vypracování projektu.
53. Vypracování povšechných i podrobných projektů obytných staveb budiž zadáváno kvalifikovaným odborníkům.
Část II.
Navrhování zemědělských staveb pro soběstačné malé zemědělské podniky.*)
1. Pro zemědělské stavby platí pokyny a směrnice pro navrhování obytných staveb podle části I. se změnami a doplňky, které vyplývají z dalších ustanovení.
A. Byt pro rodinu zemědělského podnikatele.
2. Zemědělský byt se skládá z části obytné o maximální ploše obytné podlahové plochy 80 m2 (č. 3 až 6) a z příslušenství (č. 7).
3. K obytné části náleží:
a) obytná kuchyň rozměru nejvýše 24 m2 s přičleněným kuchyňským koutem o ploše dalších nejvýše 8 m2, tvoří-li součást prostoru této místnosti. Tvoří-li samostatnou místnost, přičleněnou k obytné místnosti a oddělenou od ní příčkou, může mít výměru podlahové plochy nejvýše 11 m2. Plocha kuchyňského koutu se nepočítá do obytné podlahové plochy. Nejsou-li oba prostory odděleny příčkou, musí je dělit stěna sahající od stropu do výše podchodu k zachycení výparů. Sporák, dřez a pracovní plochy musí být osvětlovány přímo nebo bočně. Kuchyňský kout nutno opatřit komínovou ventilací blízko sporáku a vzduch přivádět sklopným ventilačním křídlem nebo jiným zařízením. Kuchyň se podle možnosti umístí disposičně tak, aby výhledem z okna byla umožněna kontrola vstupu a přilehlé části dvora a aby byla alespoň s jedné strany osluněna. Do kuchyňského koutu nemá slunce svítiti přímo.
b) Ložnice rodičů v přízemí, spojená přímo s místností obytnou a tak prostorná, aby se v ní umístila kromě dvou normálních lůžek a dvou skříní alespoň 2 dětská lůžka, která mohou být také v provisorně odděleném a samostatně osvětleném prostoru. Zvláštní vstup z předsíně není nutný.
c) Ložnice dětí může být umístěna v podkroví a musí pak být přístupná přímo se schodiště. Nezřizuje-li se podkroví hned při stavbě, je v tom případě vhodné počítat v konstrukci s pozdější úpravou.
d) Výměnek, t. j. dvoulůžková místnost s malým kuchyňským koutem a se zvláštním vchodem z předsíně. Možnost přívodu vody nesmí být vyloučena. Při řešení disposice musí být počítáno s možností, aby se o ní mohla rozšířiti obytná plocha bytu, kdyby snad nebylo výměnkáře.
4. Obytná kuchyň s ložnicemi a výměnkem tvoří souvislou bytovou jednotku, při čemž podlahová plocha výměnku se započítává do obytné podlahové plochy.
5. Do plánu, který se přikládá k žádosti o stavební povolení (část I, č. 20), musí býti zakresleno umístění hlavního nábytku a instalačních zařízení, aby se mohla posoudit velikost místností a účelnost spojení mezi nimi.
6. Bytová část budiž řešena v přízemí, po případě v přízemí a v podkroví; jednopatrové zastavění, jakož i zřizování dalších bytových jednotek v zemědělských podnicích jednotlivce je zpravidla nepřípustné.
7. Obvyklé součásti příslušenství a jejich funkce:
a) předsíň zprostředkuje spojení bytu s dvorem a s přičleněnou hospodářskou částí. V chladných polohách musí býti pamatováno na dvojí uzávěr v zimních měsících (zádveří). V předsíni budiž pamatováno na místo pro odkládací stěnu. Příčné provětrávání předsíně (přes schodiště nebo jinak) je nutné ze zdravotních důvodů, aby se odstraňovaly stájové výpary. Z předsíně je přímý vstup do obytné kuchyně, výměnku, zásobníku, hospodářské kuchyně, komory na čisticí potřeby a nářadí, schodištěm do podkroví nebo do sklepa, nevyúsťují-li schody ze sklepa v hospodářské kuchyni [viz písm. f) ]. Velikost budiž taková, aby se požadované spojení umožnilo na nejmenší ploše.
b) Lázeň je uvnitř disposice, přístupná z obytného prostoru a může býti osvětlena nepřímo a větrána komínovou ventilací. Užívá-li se lázně zároveň jako prádelny, musí být přímo větrána.
c) Zásobník (4—6 m2) je komora přístupná z předsíně a nesmí být v přímém spojení s kuchyní. Má býti položena ve stínu. Kromě zásobníku může býti zřízena malá, přímo větraná špížní skříň v kuchyňském koutu.
d) Komora na čisticí potřeby a nářadí, přímo osvětlená a větraná, největší délky a šířky 1.50 m.
e) Záchod je součástí obytné budovy a je přímo osvětlen i větrán. Odvětrání odpadního potrubí budiž vyvedeno nad střechu. Záchod je přístupný buď z hospodářské kuchyně nebo z předsíně; v tomto případě musí býti u nesplachovacího záchodu zřízena ještě větraná předsíňka. Splachovací nádržky se instalují vždy na vnitřní zdi, což platí pro přívod vody vůbec.
f) Hospodářská kuchyň (černá kuchyň) je současně prádelnou a hrubou umyvárnou. Je další místností, oddělující hospodářskou část od části bytové. Musí být osvětlována a větrána přímo. Hospodářská kuchyň má být v nejkratším spojení s bytovou částí a v blízkostí schodiště ze sklepa, které po případě může vyústit přímo z předsíně. Má mít přístup z předsíně a přímé spojení s chlévem (vepřincem), po případě s jinými hospodářskými budovami. Budiž opatřena nepropustnou dlažbou se spádem do guly, dostatečně dimensované a upravené na zachycování kalu, dále řádnou ventilací komínovou, odstraňující páru při vaření, po případě lapačem páry ve tvaru stěny, sahající od stropu do podchodné výšky s komínovou ventilací.
g) Schodiště do podkroví a sklepa budiž přímočaré, jednoramenné nebo dvouramenné, stupně 16, 18, nejvýše 20 cm vysoké.
h) Sklep bytový pro uskladnění zásob pro domácnost. Pro topivo je vhodnější uhelna nebo dřevník na dvoře.
ch) Kanalisace. Každý objekt se opatří samostatnou sedimentační žumpou. Na záchodový odpad nesmí býti zapojeny odpady jiné.
i) O umístění a zřízení studny platí příslušné předpisy.
8. Byty s jednou místností (obytnou kuchyní) se nesmějí zřizovat.
B. Jiné obytné místnosti.
9. Obytné místnosti pro svobodné jednotlivce, kteří jsou zaměstnáni trvale a stravují se ve společné domácnosti (kočí, služebné a pod.), pokud se zřizují, musí být odděleny pro muže a ženy. Musí být přímo osvětleny a větrány a dána možnost vytápění. Místnost pro jednu osobu smí mít nejmenší výměru 7 m2; má-li být ubytováno v jedné místnosti několik osob, musí se pamatovat na jednu osobu plochou nejméně 5 m2, Nejsou-li přístupny přímo z hospodářova bytu, musí mít tyto místnosti samostatnou větranou předsíňku, která může sloužit i jiným účelům (u konírny jako postrojovna, obročník a pod,). Obytné místnosti přístupné přímo ze stájí nejsou přípustny. Pro služebné je vhodné zřídit přímo osvětlenou a větranou místnost, dostatečně tepelně isolovanou a s možností vytápění, v podkroví obytné části. Umyvárna a záchod musí být umístěny tak, aby zaměstnanec měl do nich přístup, aniž by rušil provoz domácnosti.
10. Obytné místnosti sezónních pracovníků se zřizují odděleně pro muže a ženy a musí být dána možnost přímého osvětlení, větrání a vytápění. Pro jednu osobu se počítá nejméně se 4 m2 půdorysné plochy. Jinak platí směrnice uvedené v č. 9.
C. Společná ustanovení pro obytné části.
11. Zemědělské usedlosti buďtež navrhovány tak,
a) aby usedlost byla oddělena od prašné komunikace a její obytná část byla ve spojení s částí stájovou, avšak nikoli bezprostředně,
b) aby vznikl čistý přední dvůr a
c) aby hnojiště bylo co nejdále od okruhu bydlení (hnojišťový zadní dvůr).
12. Všechny obytné budovy musí být řádně isolovány proti vzlínání zemní vlhkosti.
13. Světlá výška obytných místností činí v přízemí nejméně 2.60 m, v podkroví 2.40 m.
14. Ve všech obytných místnostech a zejména v kuchyních budiž vždy aspoň 1 okno opatřeno ventilačním křídlem nebo jinou ventilací.
D. Hospodářská část.
15. Hospodářské budovy (stáje, stodoly, kolny a pod.) buďtež navrhovány tak, aby stavebně souvisely s částí obytnou, aby vnitřní spojení bylo co nejkratší a soustředění disposiční takové, aby umožňovalo přístup do všech částí, aniž se muselo vycházet ven. Objekt pod jednou střechou nejjednoduššího tvaru (co nejméně úbočí a nároží) a průjezd stodolou co nejvhodnější se zřetelem k hlavní vjezdové komunikaci (trakt stodoly buď lomený do úhlu nebo souběžný). V celkovém uspořádání musí býti poloha části stájové navržena tak, aby aspoň s jedné strany byla obrácena k slunci. Disposiční řešení a rozloha hospodářských prostor musí odpovídati výměře obhospodařované zemědělské půdy a způsobu zemědělské produkce.
16. Obvodové zdivo stájové části musí býti nejméně tak tepelně isolační, jako cihelná zeď silná 45 cm. Zdivo z obyčejných cihel se váže v šířce 45 cm s dvěma dutinami ve vrstvě. Jinak se hodí všechny druhy pálených děrovaných cihel užívaných na stavbách obytných a zdivo může mít i menší tloušťku, odpovídá-li jeho koeficient průteplivosti uvedeným předpokladům. Užití dřevěné konstrukce u obvodových zdí je přípustné jen ve zcela výjimečných případech, při čemž konstrukce musí být při nejmenší tloušťce 16 cm opatřena pod vnitřním i vnějším šalováním isolační lepenkou a meziprostora vyplněna isolační výplní s příměsí skelných střepů. Stáje se nevytápějí. Podlaha stáje musí být alespoň 15 cm nad přilehlým terénem. Ve všech stájích buď do výše 30 cm nad podlahou provedena normální vodorovná isolace zdiva proti vzlínání stájové vlhkosti.
17. Strop budiž dokonale tepelně isolující a neprůdyšný. Buď proveden zpravidla nespalný (z tvárnic, valené klenby a pod.) s náležitou isolací patek nosičů cihelnou patečnicí. Dřevěný trámový strop, který lze zřizovat jen výjimečně, buď opatřen nahoře dvojím záklopem s vloženou isolační lepenkou proti výparům, násypem ze škvárobetonu a půdní dlažbou. Zřizovat železobetonový strop není dovoleno.
18. Větrání. Do každé stáje musí být umožněno přivádění čerstvého vzduchu a odvětrání zkaženého bez otvírání oken v zimních měsících. Na jednu stájovou jednotku připadá 0.03 m2 plochy výparníku. Šachta má otvor u podlahy pro větrání zimní, u stropu pro větrání letní; otvory buďtež téhož rozměru jako průřez šachty. Šachta jest obezděna zdí 15 cm na maltu nastavovanou, s vnitřní cementovou omítkou a nad střechou je nástavec pro zvýšení tahu. Zvláštní odvětrávanou šachtou se shazuje stelivo nebo řezanka z podstřeší (shoz). Uzavíratelný přívod vzduchu štěrbinami dřevěných truhlíků přímo pod stropem. Vzduch se nassává podtlakem vzniklým tahem komína. Truhlík může být průběžný po celé hloubce stáje, s vyústěním na dvou protilehlých stranách.
19. Okna se osazují bez dřevěného rámu jen do špalety. Rozměry oken: u stájí pro hovězí dobytek a koně 1/10 až 1/12 podlahové plochy, u vepřince 1/12 až 1/15; velikost 90/100 cm, horní část v dřevěném křídle sklopná pro letní větrání, spodní část pevná; menší rozměr (vepřince) 90/50 cm. Uzávěr pohyblivou tyčí na trn v záklenku, u vepřinců při malé výšce dřevěný obrtlík. V chladných polohách dvojité zasklení v dřevěném rámu nebo okenice na stranu návětrnou. Zasklení podle možnosti litým sklem s drátěnou vložkou.
20. Dveře jsou osazeny do zděné zárubně, závěsové, pobíjiné, s vnějšími obvodobými svlaky s vložkou nepískované lepenky proti profukování, otvírají se jen ven a jsou po výšce dělené; horní polovina se otvírá samostatně k větrání v létě. Rozměry: dvoukřídlové 150/220 cm, jednokřídlové u vepřince 90/190 cm, u kurníků 60/180 cm. Vnitřní dveře svlakové, otvíravé nebo posuvné.
21. Podlaha je rozlišena podle stání a komunikací. Požadavky na dlažbu stání: teplá, drsná a nepropustná, na podklad z cihelné rovnaniny (zlomky cihel s povrchem vyrovnaným, hubeným betonem); u koňských stání se požaduje také pružnost. V kotcích pro vepře a mladý dobytek se vkládá na škvárobetonový podklad asfaltová lepenka isolační a na ni vhodná dlažba. Dlažba chodníku se zdrsněným povrchem. Krmné uličky: cementový potěr nebo dlaždice odolné kyselinám. Míchárna: betonová dlažba nebo dlaždice odolné kyselinám. Mlaty, jichž se užívá jako stálých průjezdů: řádkový nebo plochý kámen, cihly na stojato nebo zdrsněný beton.
22. Krmný žlab má povrch odolný kyselinám, pokud možno beze spár, který se snadno čistí (kameninová vložka). Je tak vysoký, aby uvázané zvíře nevstupovalo předníma nohama do žlabu. Normál pro hovězí dobytek: 40 cm, u krátkého stání 30 cm, pro vepře 20 cm; zřizuje-li se krmná ulička v úrovni žlabu, nechť je nejméně 60 cm široká. Buď pamatováno na možnost použití napájecího zařízení se stále tekoucí vodou a automatickými kryty napajedel.
23. Stání hovězího dobytka: délka 220 cm, odděleno stupněm od kaliště, celkem 270 cm od přední hrany žlabu ke stružce, šířka stání 110—120 cm, chodník pro jednořadové stání 130 cm, pro dvouřadové 160 cm i se stružkou. Výška stájí podle prostoru 250—280 cm.
24. Mladý dobytek: volně v kotcích na 1 kus podle stáří 3—5 m2. Rozměr normálního kotce 250/190 cm bez žlabu, přepážky vysoké 145 cm. Na každých 5 dojnic 1 kotec 130/180 cm pro ssavé tele, ohrady dřevěné 100 cm vysoké, z kulatiny nebo tyče. Výběh pro mladý dobytek je nutný.
25. Stružka močůvková úzkého frofilu se spádem 1.5% ke kalojemu, krytá vrchem tak, aby mohla podtékat močůvka. Kalojem ve stání budiž co nejblíže žumpy (platí pro všechny druhy stájí).
26. Konírny: šířka stání 160—180 cm, délka i se žlabovým stolem 350 cm, chodník pro jednořadové stání 160 cm, pro dvouřadové 200 cm. Výška stájí 250—280 cm.
27. Vepřince: normální kotec přibližně 6.00 m2 (200×300 cm i s korytem) pro 1 prasnici nebo 5 kusů odstavu. Všechny dělící přepážky dřevěné (z kulatiny) 100 cm vysoké. Pro jednu řadu kotců ulička 110 cm široká, pro dvě řady kotců společná ulička 130 cm; dvířka kotcová 60 cm, otvíraná ven směrem k výběhu. Světlá výška vepřince 200—220 cm. Je-li vepřinec umístěn v samostatném křídle, připouští se konstrukce pouze dřevěná.
28. Drůbežárny: na 1 m2 3 slepice nebo 2 husy, pro 6 slepic 1 hnízdo a pro 1 slepici 20 cm délky hřadu. Světlá výška 170— 180 cm. Stěny dřevěné s popsanou konstrukcí (viz č. 16). Střešní vycpávka na zimu nutná (dvojí strop).
29. Míchárna může být v podniku do 13 ha rozšířenou částí průjezdního mlatu v sousedství stáje. Jako pracovní prostor musí být dobře osvětlena. Úprava podlahy: viz č. 21.
30. Hospodářské sklepy na krmné brambory nebo řepu polozapuštěny v perně stodoly, přilehlé k průjezdu, odkud se také plní. Prostory nad sklepem se užije jako skládky sušiny. K uloženým okopaninám se přivádí vzduch od spoda kanálkem, krytým dřevěným roštem.
31. Mléčnice: předepsána jen většímu podniku (15—20 ha), vždy oddělena od stáje a přístupná zvenku. Ukládá-li se mléko v bytovém sklepě, třeba umožnit dopravu mléka ze stáje přímo do sklepa. Poloha ve stínu, do čistého dvora.
32. Sýpka: v malém podniku může být v podkroví bytové části. Jinak patří blízko nad míchárnu, nikdy nad chlév.
33. Stodola, seníky: konstrukce skladišť suché píce je navrhována z kulatých nebo hraněných profilů. Celá zásoba píce je uložena v podstřeší stáje, zbytek ve stodole; proto je třeba úměrně zvýšiti půdní nadezdívku v dřevěné konstrukci, aby se co nejlevněji získal největší skladovací prostor. Za těchto okolností se omezuje skladovací prostor stodoly na 50 m3 pro 1 ha orné půdy zemědělského podniku. Mlátírna se do skladovacího prostoru nezapočítává. Skladiště suché píce budiž co nejblíže místu spotřeby, aby stačilo jen ji shazovat na místo určení; shoz budiž odvětrán. Konstrukce stodoly se zděnými pilířky a s výplněmi bedněnými nebo zděnými, po případě dřevěná na podezdívce. Budiž pamatováno na vhodný přívod a odvádění vzduchu. Podjezdná výška i výška vrat pro naložený vůz nejméně 3.60 m; nad průjezdem a přilehlou částí prostorů, jichž se užívá k manipulaci (míchárna), je lehké patro. Vrata jsou točnová, závěsová nebo posuvná v šíři 4 m.
34. Kůlny na vozy, stroje a nářadí se zřizují v přístodůlku v pokračování traktu stodoly nebo v samostatném křídle, vhodně umístěném na dvoře, a mají menší podjezdnou výšku 2.50 m. Vzdálenost vazeb se volí 4.40 m. Průjezdné kolny jsou pracovně výhodnější než přistavěné. Pro polní nářadí a stroje se zřizuje uzavřená kolna, spojená po případě se správkárnou nebo dílnou.
35. Hnojiště je společné pro všechny druhy hospodářského zvířectva. Na 1 stájovou jednotku (500 kg váhy) se počítají 3 m2 plochy hnojiště při dvojím vyvážení hnoje a za předpokladu výšky vrstvení nejvýše 2 m. Konstrukce: nepropustné dno na kamenné nebo cihelné rovnanině; okraje zvednuty nad úroveň dvora. Dno má spád ke stružce odvádějící hnojůvku do žumpy. Šířka hnojiště: pro jednostranné vyprazdňování 3 m, výška vrstvení 1.60— 2 m. Spád dvora vždy směrem od hnojiště.
36. Žumpy: na 1 stájovou jednotku se při dvojím vyvážení počítá 3 m3 užitečného prostoru žumpy pro močůvku a hnojůvku, z čehož 2/3 připadají na močůvku a 1/3 na na hnojůvku. Stěny a dno jsou nepropustné s povrchem chráněným proti rozrušování kyselinami. Strop je betonový, deskový a může výhodně tvořiti dno hnojiště. Normální hloubka 2 m, dno žumpy vždy nad úrovní spodní vody.
Část III.
Navrhování domků pro bezzemky a zemědělské deputátníky.
A. Bezzemci.
1. Bezzemkem se podle těchto směrnic rozumí obyvatel venkova nebo městské periferie, jehož hlavním zaměstnáním není zemědělská činnost, nýbrž řemeslo, zaměstnání v průmyslu, ve veřejné službě a pod., který pro svou potřebu pěstuje drobné hospodářské zvířectvo a má ve vlastnictví nebo v pachtu za tím účelem pozemky v rozsahu nesoběstačného zemědělského podniku.
2. Disposice domku sleduje funkci rodinného bydlení podle zásad pro navrhování obytných staveb (část I.) se zvláštním zřetelem k chovu hospodářského zvířectva.
B. Část bytová.
3. Bytová část se skládá z obytné místností, ložnic a příslušenství.
4. Obytná místnost má míti nejmenší výměru 22 m2 s odděleným kuchyňským koutem o nejmenší ploše 7 m2 a největší ploše 10 m2 (vedle uvedené obytné plochy).
5. Ložnice rodičů (o velikosti nejméně 13 m2) může být umístěna v podkroví.
6. Ložnice dětí (přibližně téže velikosti) může býti rovněž v podkroví vedle ložnice rodičů a přístupná přímo se schodiště. Není přípustné, aby přístup do jedné ložnice vedl jen přes druhou.
7. Lázeň je uvnitř disposice, přístupná z obytného prostoru a může být osvětlena nepřímo a větrána komínovou ventilací. Lázeň možno spojiti s prádelnou, pokud je v teplé poloze (vedle kuchyně, společná vana a společný otop); v tom případě musí být přímo osvětlena a větrána.
8. Zásobník je komora přístupná z předsíně a má výměru zpravidla 2—4 m2. Přímé spojení s kuchyní není dovoleno. Kromě zásobníku může být zřízena malá přímo větraná špížní skříň, umístěná v kuchyňském koutu.
9. Předsíň zprostředkuje spojení bytu s dvorem a s přičleněnou hospodářskou částí. V předsíni budiž pamatováno na místo pro odkládací stěnu. Z předsíně je přímý vstup do obytného prostoru (kuchyně), zásobníku a prádelny. Velikost má býti taková, aby se umožnilo požadované spojení na nejmenší ploše. V chladných polohách budiž pamatováno na dvojí uzávěr pro zimní měsíce (zádveří).
10. Záchod je součástí obytné budovy a je přímo osvětlen a větrán. Odvětrání odpadního potrubí budiž vyvedeno nad střechu. Záchod je přístupný buď z prádelny nebo z předsíně. V tomto případě musí být u nesplachovacího záchodu zřízena ještě větraná záchodová předsíňka. Splachovací nádržky se instalují vždy na vnitřní zdi, což platí pro přívod vody vůbec.
11. Schodiště do podkroví je přímočaré nebo dvouramenné. Nástup je z předsíně, dovoluje se však nástup i z obytné místnosti, je-li od ní oddělen dveřmi. Schodiště do sklepa může vyúsťovat v prádelně.
12. U obytných částí v podkroví musí být provedena náležitě tepelná isolace stěn i stropů a zabezpečeno příčné větrání.
13. Sklep slouží k uskladnění zásob pro domácnost. Pro topivo je vhodnější uhelna nebo dřevník na dvoře nebo pod převislou střechou.
14. Není-li v místě řádná konalisace, budiž každý domek opatřen sedimentační žumpou, do níž nemá být zapojen jiný odpad než záchodový.
C. Část hospodářská.
15. Prádelna (hospodářská kuchyň) je zároveň hrubou umyvárnou. Je další místností vedle předsíně, oddělující hospodářskou část od bytové. Musí být přímo osvětlena a větrána. Musí býti položena tak, aby měla přístup z předsíně (nejkratší spojení s bytovou částí), byla blízko schodiště ze sklepa a měla přímě spojení s chlévem. Prádelna budiž opatřena komínovou ventilací, po případě lapačem páry.
16. Chlév je v bezprostředním spojení s prádelnou (hospodářskou kuchyní), obsahuje zpravidla 1 normální kotec pro krmníka a stání pro 2 kozy, výjimečně pro hovězí dobytek; dále kurník, chlévek pro husy, králikárnu, dřevník, po případě malou kolnu.
17. Podkroví nad hospodářskou částí je určeno pro uskladnění sena a steliva. Tato část půdy, přístupná z bytového schodiště nebo z kolny, musí být oddělena od obytné části podkroví požární zdí.
18. Žumpa má mít obsah 3—4 m3; hnojiště je v blízkostí chléva.
19. Není-li v místě vodovod, nutno zabezpečit opatření vody ze studny, o jejímž umístění a zřízení platí příslušné předpisy.
D. Zemědělští deputátníci.
20. Byty deputátníků, zřizují-li se samostatné, je hospodárné navrhovati pro několik deputátních rodin ve skupinách dvojdomků nebo řadových domků. Každý byt má:
a) obytnou místnost s kuchyňským a umyvacím koutem,
b) ložnici a
c) spací komoru pro dvě lůžka s přímým osvětlením. Obytná podlahová plocha jednoho bytu nesmí přesahovati 60 m2. Všechny tyto tří místnosti tvoří souvislý celek nedělený předsíní;
d) jako příslušenství: předsíň, záchod, špižní komoru, prádelnu upravenou k použití i jako lázeň (po případě společnou pro více rodin), sklep na brambory, chlévek pro vepře nebo kozu, králikárnu a dřevník. Pro každou rodinu budiž počítáno s dvorkem výměry alespoň 20 m2 a zahrádkou aspoň 100 m2.
21. Pro disposici domku platí č. 2 této části.
Část IV.
Navrhování a provádění staveb (zejména průmyslových) s hlediska úspory stavebnin.
I. Užívání stavební oceli, železového betonu a dřeva v pozemních stavbách.
A. Volba stavebnin a soustavy nosných konstrukcí.
1. Při volbě stavebnin, soustavy a celkového uspořádání nosných konstrukcí, jakož i při úpravě jejich podrobností nutno dbát vždy největší úspornosti ve stavebninách, pokud to nebude spojeno s neúměrným zvětšením stavebních nebo udržovacích nákladů. Rozpětí všech konstrukcí nutno omezit na nezbytnou a hospodárnou míru a tam, kde to okolnosti připouštějí, nutno nahradit velké rozpony členěním na menší pole.
2. Dřevěných konstrukcí se smí užít jen v nezbytně nutných případech, kde je to hospodárné. Větších dřevěných konstrukcí buď použito jen výjimečně. Sklon střech nutno volit se zřetelem na vhodně užitou krytinu (viz část VII) a regionální poměry. Přitom nutno dbát vší možné úspory materiálu, zejména dřeva, a volit co možno nejnižší konstrukci, aby nevznikaly nevyužité půdní prostory.
3. Užití ocelových konstrukcí nutno omezit na případy, kde bez ocelové nosné konstrukce nelze dosíci technicky vyhovujícího řešení vůbec anebo jen s neúměrným zvětšením stavebního nebo udržovacího nákladu. Tam, kde je užití ocelové nosné konstrukce nezbytné, budiž uvážena možnost úspory oceli užitím konstrukce svařované místo konstrukce nýtované.
4. Železobetonové nosné konstrukce je dovoleno zřizovat jen, pokud se v č. 5 až 9 nestanoví jinak. Při návrhu těchto konstrukcí třeba dbát všech možných úspor dřeva na bednění, zejména umožnit jeho opakované použití pro více konstruktivních elementů, po případě užít úsporných systémů bednění. Nutno učinit vhodná opatření, aby se zamezily poruchy dřeva při odbedňování.
5. Používání ocelových koster pro nájemní domy je zakázáno. Používání železobetonových koster pro nájemní domy jest omezit jen na zvlášť odůvodněné případy; o tom rozhodne stavební úřad také se zřetelem na možnost přídělu stavebnin.
6. Ocelové a železobetonové střešní konstrukce smějí být zřizovány jen v odůvodněných případech. Pro střešní konstrukce je vhodné užít úsporných konstrukcí z prken nebo z hotových prvků.
7. Stropy dřevěné, a to trámové, fošinkové nebo z prken spojovaných hřebíky, se mohou zřizovati jen tam, kde je to nutné. Přednost je třeba dát stropům ze železového betonu, a to především ze schválených hotových prvků nebo z předpjatého betonu.
8. Zřizování železobetonových základů (desek, pasů a pod.) nutno omeziti jen na skutečně nutné případy (kde to únosnost základové půdy vyžaduje).
9. Železobetonové překlady nad většími otvory okenními a dveřními mají být provedeny buď ve spojení se ztužujícími pásy zdí (věnci), aby odpadly ocelové kleště, nebo z hotových dílců. Jinak jest otvory do světlosti 1.20 m překlenouti.
B. Navrhování nosných konstrukcí.
10. Přísné šetření stavební ocelí, plechy a barevnými kovy je při projektování každé stavby jedním z nezbytně nutných požadavků. Proto mají býti navrhováním, výpočtem, konstrukcí i prováděním staveb pověřeni jen odborníci a podnikatelé, kteří jsou s těmito pracemi všestranně obeznámeni.
11. Není-li zvláštních požadavků, platí pro zatížení stavebních konstrukcí československá norma ČSN 1050— 1929 a nikoli českomoravská norma z r. 1944. Volba zatížení průmyslových staveb budiž pečlivě uvážena. Užitelná zatížení větší než 1000 kg/m2 je třeba zvláště odůvodnit.
12. Pro navrhování ocelových konstrukcí platí norma ČSN 1051—1941 (2. revidované vydání) a norma ČSN 1120—1932. Při tom se však čl. 8 normy ČSN 1120—1932 doplňuje tímto ustanovením:
Vyhovují-li zkoušky svařečů ustanovení čl. 59 normy ČSN 1232—1939 Předpisy pro svařované mostní konstrukce, jsou přípustná tato dovolená namáhání svarů Ls:
A. Svary tupé:a) pro tlak ks = k,b) pro tah ks = 0,85 k,c) pro smyk ks = 0,70 k,
B. Svary koutové: pro smyk ks = 0,65
kde k jsou dovolená namáhání, základního materiálu v tahu podle č. 22 této části vyhlášky.
13. Pro navrhování betonových staveb platí norma ČSN 1090—1931. Pro užívání kruhové oceli C 37 a zvláštních výztuží Roxor, Toros a Isteg platí ustanovení těchto směrnic.
14. Pro dřevěné konstrukce platí norma ČSN 1052—1941. K dosažení úspory dřeva se doporučuje navrhovati zpravidla lehká provedení. Pro nosné části je třeba voliti pokud možno tuhé průřezy, jako na př. složené nosníky s lepenými nebo hřebíkovými spoji, hmoždinkami a pod. Vhodnou konstrukcí jsou především plnostěnné nosníky z prken a hřebíkové nosníky příhradové.
15. Při ocelových konstrukcích a betonářské výztuži budiž v mezích dodávkových možností Československých hutí, n. p., dávána přednost kvalitním ocelím o vyšší mezi průtažnosti, jejichž užitím lze dosáhnouti jak úspory na váze potřebné oceli, tak zpravidla i zmenšení stavebního nákladu. Stavebník i stavební úřad má právo žádati průkaz vlastností užité oceli, zejména její meze průtažnosti.
Oceli jakosti Oa se nesmí užívati pro nosné části, hodí se toliko k účelům podřadnějším. Pro svařované konstrukce se smí užívati jen oceli dobře svařitelné. Užívání výztuže Beton-Speciál se zakazuje.
16. V zájmu zmenšení spotřeby oceli nebudiž u nosných částí namáhaných ohybem (zejména u ocelových a železobetonových trámů) konstruktivní výška omezována více, než je nezbytně nutno.
U železobetonových konstrukcí lze užíti konstrukcí deskových místo konstrukcí trámových jen tam, kde je to hospodářsky odůvodněno.
17. Výztuž v tlačené části železobetonových průřezů namáhaných ohybem budiž omezena na míru nutnou k zachycení ohybových momentů opačného znaménka nebo na míru nutnou z jiných statických a konstruktivních důvodů; zesilování výztuže nad míru takto stanovenou jen proto, aby jí bylo užito jako tlačené výztuže, není dovoleno.
18. Pro úsporné navrhování nosných konstrukcí budiž zpravidla zabezpečeno a využito vzájemné statické spolupůsobení jednotlivých nosných prvků konstrukce. Spolupůsobení nosníků v roštu je třeba vyšetřit alespoň přibližným výpočtem, hledícím k průhybu podélných a příčných nosných prvků. K tuhosti nosníku v kroucení se ve výpočtu nosníkových roštů zpravidla nepřihlíží. Podružných ohybových momentů, vznikajících vlivem tuhosti nosníků v kroucení, se dbá u železobetonových konstrukcí podle potřeby přídatnou výztuží.
Při stanovení tuhosti roštu se počítá stejně jako při přetvoření všech soustav nebo při stanovení zbytných veličin staticky neurčitých soustav s plným průřezem betonu.
19. U ocelových plnostěnných nosníků budiž zpravidla konstruktivními opatřeními zajištěno a k úspornému navrhování pak využito statického spolupůsobení se železobetonovou deskou (spražené nosníky ocelobetonové) všude tam, kde se deska stýká přímo s tlačeným pásem ocelového nosníku nebo kde přímého styku lze dosíci vhodným uspořádáním konstrukce bez zvláštních obtíží.
C. Statický výpočet a dovolená namáhání.
20. Již při žádosti o příděl vázaných stavebnin budiž vždy připojen podrobný výpočet potřebného množství betonu (m3) a oceli (kg) na jednotlivé druhy konstruktivních prvků (desky, stropy, průvlaky a sloupy); při rozsáhlých nebo při neobvyklých konstrukcích též statický výpočet konstrukce, který budiž zpravidla vyžadován u staveb průmyslových.
21. Jakosti všech užívaných stavebnin budiž hospodárně využito tak, aby spotřeba oceli byla co nejmenší.
22. V ocelových konstrukcích se stanoví, po případě zvětšují dovolená namáhání v tahu za ohybu takto:
Dovolené namáháníOcel jakostizaručená mez Zaručená mezpři zatížení hlavnímpři zatížení hlavním a vedlejšímobchodní—1200 kg/cm21400 kg/cm2C 372300 kg/cm21400 kg/cm21600 kg/cm2C 523600 kg/cm22100 kg/cm22400 kg/cm2
Účelným uspořádáním konstrukce budiž působeno k tomu, aby oceli bylo využito co nejlépe v celém rozsahu konstrukce.
23. Dovolená namáhání výztuže železobetonových konstrukcí se stanoví pro tlak i tah u kruhové výztuže z obyčejné plávkové oceli bez zaručené meze průtažnosti
při zatížení hlavním1200 kg/cm2,při zatížení hlavním a vedlejším1400 kg/cm2.
Při konstrukcích pro klidné užitelné zatížení do 250 kg/m2 (včetně) smí však napětí této výztuže dostoupiti i při zatížení hlavním 1400 kg/cm2; pro zatížení hlavní a vedlejší se však dovolená namáhání této výztuže 1400 kg/cm2 nezvyšuje.
Pro ostatní druhy výztuží platí dovolená namáhání uvedená v tabulce za předpokladu, že se užije betonu o krychelné pevnosti alespoň 170 kg/cm2.
Druh výztužeZaručená mez průtažnostiDovolená namáhánípři zatížení hlavnímpři zatížení hlavním a vedlejšímKruhová výztuž z oceli C 372300 kg/cm21380 kg/cm21610 kg/cm2výztuž Isteg3600 kg/cm21800 kg/cm22100 kg/cm2výztuž Toros4000 kg/cm21980 kg/cm22310 kg/cm2výztuž Roxor3800 kg/cm21980 kg/cm22310 kg/cm2
S výztuží Isteg v tlaku nesmí být počítáno.
24. Při užití výztuže Roxor, Toros nebo Isteg se stanoví dovolená namáhání betonu v tlaku za ohybu a mimostředného tlaku takto:
dovolená namáhání betonu v kg/cm2při zatíženídruh betonuefgv tlaku za ohybu ahlavním557085mimostředného tlakuhlavním a vedlejším6582100
Podle okolností možno dovolené namáhání stanovené v této tabulce zvětšit podle čl. 35 normy ČSN 1090-1931 ještě o 10 kg/cm2, a to i tehdy, překročí-li tím dovolené namáhání hodnotu 90 kg/cm2.
25. V částech konstrukcí namáhaných dostředným nebo mimostředným tlakem nebo ohybem lze tlakovou výztuž Roxor nebo Toros klásti rovnocennou kruhové výztuži z obyčejné plávkové oceli bez zaručené meze průtažnosti, při čemž se však do výpočtu zavede průřezová plocha výztuže zvětšená o 65 %.
26. Užije-li se kruhové výztuže se zaručenou mezí průtažnosti, nesmí být v téže nosné konstrukci užito výztuže bez zaručené meze průtažnosti.
27. Vzhledem k připravenému novému vydání betonářských norem se připouští se souhlasem stavebního úřadu již nyní vedle dosud užívané t. zv. klasické theorie též výpočet železobetonových konstrukcí podle nového způsobu, založeného na základě určitého stupně bezpečnosti konstrukce proti porušení.
D. Pokyny pro užívání zvláštních betonářských výztuží.
28. Aby se omezilo nebezpečí vlasových trhlin v tažených částech betonových průřezů, doporučuje se při stavbách vystavených kouřovým vlivům nebo vlivům povětrnosti dát okolo tažených vložek pletivo a zvětšit normou předepsané krytí těchto vložek betonem o 1 cm.
29. Mezery mezi vložkami nesmějí být menší než tloušťka vložek, nejméně však 2 cm; za tloušťku vložek se tu béře u výztuže Isteg průměr jednotlivého nestočeného železa, u výztuže Roxor 0,8 D, kde D značí jmenovitý průměr prutu Roxor, t. j. průměr kružnice opsané průřezu prutu.
30. Tlačená výztuž musí být zachycena třmínky, sponami nebo ovinutím anebo zachycena k příčným prutům ve vzdálenostech nepřekročujících u oceli Roxor 12 násobek jmenovitého průměru vložek, u všech ostatních ocelí pak 15násobek jmenovitého průměru vložky, nevyžaduje-li betonářská norma menší vzdálenosti třmínků (bod 31).
31. Sloupy betonované na místě, které jsou podstatnou částí nosné konstrukce, nesmějí mít menší tloušťku než 25 cm. Sloupy musí se podélně vyztužit nejméně 4 pruty jmenovitého průměru alespoň 14 mm. Podélnou výztuž je vždy třeba svázat příčně třmínky, které nesmějí být od sebe vzdáleny více než 25 cm.
32. Kotevní délky a délky přesahu. Pruty tažené kruhové výztuže musí mít na konci háky. U výztuží Roxor, Toros a Isteg není třeba zřizovat háky, je-li kotevní délka nebo délka přesahu u oceli
RoxorTorosIsteg30 D50 d50 d
33. Zřídí-li se u těchto výztuží polokruhové háky, musí rovná část kotevní délky nebo délka přesahu činit u oceli
RoxorTorosIstegalespoň20 D30 d30 d
U ocelových (neobetonovaných) tahových prutů (na př. táhel z oceli Isteg a Toros, jež jsou jen po koncích kotveny do betonu), nelze upustit od koncových háků.
34. Pruty z oceli Roxor je dovoleno ohýbati za studena až do průměru 28 mm. Pruty o průměru 30 mm a více se mohou ohýbat jen za tepla, při čemž nutno ohřáti dostatečně dlouhý kus výztuže (rovný asi dvojnásobné délce oblouku) na stejnoměrnou teplotu 800—900° C, t. j. na červený žár (ve stínu). Za tepla ohnutá výztuž se pak musí nechat na vzduchu pozvolna vychladnouti. V teplém stavu nesmí být kladena na mokrou půdu, do vody nebo do sněhu a musí být chráněna před deštěm nebo sněhem.
35. Pruty Toros nebo Isteg je dovoleno ohýbati jen za studena.
36. Ocel Roxor lze stykovati též svařováním, jež má však prováděti jedině výrobce této oceli, který ručí za její jakost, a to svými svářeči a jen elektrodami k tomu úředně vyzkoušenými. Při zaměstnání jiných svářečů nebo užití jiného druhu elektrod musí být provedeny dříve nové zkoušky.
37. Při svařování za chladného počasí nebo v zimě se doporučuje konce obou prutů, jež mají býti svařeny, ohřáti na délku asi 50 cm od místa budoucího svaru. Při chladnutí svařených prutů je třeba dbáti stejných opatrností, jako při ohýbání za tepla.
Po zkosení konců obou prutů, jež mají býti svařeny, je třeba oba pruty zajistit v jejich vzájemné poloze upnutím do zvláštního upínacího zařízení. Aby se pruty při svařování následkem většího smršťování na povrchu V-svaru nezkřivily, doporučuje se dát oběma prutům před svářením, při jejich zapnutí do svěráků, mírné převýšení.
38. Vyhovují-li svary prutů plně přejímacím zkouškám, lze do statického výpočtu zavésti svařené pruty i ve styku plným průřezem.
V témže průřezu konstrukce smí se stykovati svařováním zpravidla jen jeden prut nebo, je-li výztužných prutů více než 5, nejvýše 1/5 prutů tohoto průřezu. Vzdálenost jednotlivých svařených styků musí být alespoň 30 D.
39. Svařování oceli Toros a Isteg není přípustné.
40. Jakost materiálu dlužno prokázati v každém jednotlivém případě buď přejímacími zkouškami nebo hutním osvědčením.
II. Hospodárné užívání stavebnin pro jednotlivé části staveb.
Provádění staveb.
A. Základy.
a) Obytné a veřejné stavby.
41. Základy obytných domů nájemních a rodinných nejvýše o třech podlažích je zakázáno provádět ze železového betonu. Použije se zdiva kamenného nebo z jiného materiálu podle místních poměrů se zřetelem na nutné spoření s cementem a cihlami. Výjimky jsou přípustny jen, kde toho vyžadují zvláštní předpisy nebo místní poměry (na př. poddolovaná území, neúnosná půda a pod.).
42. U staveb o více než třech podlažích a u staveb veřejných nutno volbu železobetonových základů odůvodnit staticky, pokud jejich volba není dána zvláštními předpisy a místními poměry.
b) Průmyslové stavby.
43. U průmyslových staveb se smějí vyzdíti základy z jiného staviva než z cihel nebo kamene jen, kde to vyžadují statické a konstruktivní podmínky (velikost a způsob zatížení — dynamické otřesy, nosnost základové půdy a její povaha — nutnost zvláštního způsobu založení, způsob zakotvení konstrukce a pod.), platné předpisy nebo místní okolnosti.
B. Nosné konstrukce a stěny.
a) Všeobecně.
44. O používání ocelových nebo železobetonových koster platí ustanovení č. 3 až 6 oddílu I. této části.
b) Obytné stavby.
45. U obytných staveb se smí užít zdiva z pálených cihel nebo tvárnic z lehkého betonu (norma ČSN 1273-1947 Lehké betonové tvárnice) nebo kamene či zdiva smíšeného. Pro plné pálené cihly je závazný formát 29X14X6.5 cm. Výjimky může povolit v odůvodněných případech okresní národní výbor, při čemž však musí být zachovány nutné nejmenší tloušťky zdí. Možno použít také zvláštních tvárnic, jichž užívání bylo povoleno ministerstvem techniky, dále montovaných konstrukcí, avšak jen systémů schválených ministerstvem techniky a jen pokud nevyžadují většího množství oceli. Dřevěných tesařských konstrukcí se smí užít jen tam, kde povaha a účel stavby nepřipouštějí jiného řešení.
46. Pokud neplatí zvláštní konstruktivní předpisy, jako na př. pro zdivo z tvárnic (podle ustanovení normy ČSN 1273-1947), musí se volit tloušťky zdí jen staticky odůvodněné a zdí obvodových mimo to tak, aby při dostatečné tepelné akumulaci isolovaly stejně jako cihelná omítnutá zeď tloušťky 45 cm.
c) Veřejně stavby.
47. Podle účelu budovy nutno správně posoudit možnost snížení požadavků na tepelnou isolaci. Jinak platí stejná ustanovení jako u staveb obytných.
d) Průmyslové stavby.
48. Zde musí být disposice navržena tak úsporně, jak to technické a provozní podmínky dovolují. Vzájemná poloha podpor musí být taková, aby nevyžadovala nehospodárná konstruktivní opatření. Statické předpoklady musí vystihovat správně očekávaná zatížení.
49. Při užití dřevěných a ocelových konstrukcí musí být dbáno ustanovení č. 2 a 3 oddílu I. této části.
50. Tloušťka zdí nesmí podstatně překročit míru odůvodněnou staticky, konstruktivně a provozními nároky na akumulaci tepla.
51. Pro stavby skladišť, menších továrních objektů a provozoven (jakož i hospodářských příslušenství) je vhodnější užít podle možnosti místo zdiva cihelného jiného zdiva náhradního (na př. tvárnic nebo montovaných dílců).
C. Stropy.
a) Obytné stavby.
52. Stropy musí vyhovovat ustanovení č. 7 oddílu I. této části. Stropy z hotových dílců z předpjatého nebo i železového betonu, jež ministerstvo techniky schválilo, buďtež přednostně užívány.
b) Veřejné stavby.
53. U veřejných staveb se připouštějí stropy ze železového betonu, z hotových dílců nebo hospodárné konstrukce dřevěné.
c) Průmyslové stavby.
54. U těchto staveb se užije stropních konstrukcí podle podmínek statických, bezpečnostních a provozních.
55. Rozpětí stropů a konstruktivní výška musí být voleny hospodárně co do spotřeby hmot, nebrání-li tomu nezbytné požadavky provozní.
56. Konsoly a balkonové nosníky se nesmějí nehospodárně vykládat z nosné konstrukce ani neúměrně přetěžovat.
D. Střešní konstrukce.
a) Obytné stavby.
57. Dřevěné střešní konstrukce se doporučují z prken s hřebíkovými spoji nebo jiných úsporných soustav, především z hotových dílců.
b) Veřejné stavby.
58. Zde platí ustanovení č. 57.
c) Průmyslové stavby.
59. U těchto staveb třeba se řídit ustanovením č. 6 oddílu I. této části.
60. Podle okolností nutno vždy uvážit, není-li správné užiti konstrukce skořepinové místo obvyklých konstrukcí ze železového betonu.
61. Pro zastřešení hal, skladišť a hospodářských provozoven (č. 51 této části) je vhodné užít konstrukcí z hotových dílců.
E. Překlady.
a) Obytné a veřejné stavby.
62. Překlady ze železového betonu na místě dusané nad okenními a dveřními otvory světlosti menší než 120 cm se zakazují. Jinak platí ustanovení č. 9 oddílu I. této části.
b) Průmyslové stavby.
63. Zde platí ustanovení č. 62, pokud je to z konstruktivních důvodů možné.
F. Okna.
64. U obytných staveb musí být dřevěná a vyhovovat normě (ČSN 2218-1947).
65. U veřejných staveb mohou být okna železná, pokud jsou z konstruktivních důvodů nutná.
66. U průmyslových staveb rozhodují při volbě oken důvody provozní a bezpečnostní.
G. Schodiště.
67. Schodiště ze železového betonu zhotovená na místě se u obytných staveb z cihelného zdiva nepřipouštějí. U veřejných a průmyslových staveb toto omezení neplatí.
Práce řemeslnické.
H. Práce klempířské.
68. Provádění plechové krytiny u staveb obytných se zakazuje; u veřejných staveb možno jí užít ve zvláště odůvodněných případech. Oplechování podokenníků není dovoleno
69. U průmyslových staveb možno navrhnout plechové krytiny jen ve zvláště odůvodněných případech po předchozím úředním povolení.
Ch. Práce truhlářská.
70. Pro zlevnění stavebních nákladů se doporučuje používat dveřních zárubní hoblovaných, nikoli deštěných.
I. Práce zámečnická.
a) Obytné stavby.
71. Není dovoleno zřizovat mříže v oknech, dveřích a nadsvětlících. Ocelové zárubně se zřizují u dveří v požárních zdech a na půdu. Ocelová okna v rodinných a nájemních domech se zakazují. Zábradelní madla musí být dřevěná. Pro vrchní kování oken a dveří se doporučuje užít náhradních hmot.
b) Veřejné stavby.
72. Zde platí stejná ustanovení jako u obytných domů, pokud účel stavby nevyžaduje určitý způsob provedení (nemocnice a pod.).
c) Průmyslové stavby.
73. Omezení uvedená pro stavby obytné neplatí. Nutno však dbát úspor oceli.
J. Podlahy.
74. V obytných domech, podporovaných podle zákona ze dne 7. května 1947, č. 41 Sb., o státní podpoře na obytné domy, nesmějí být zřizovány vlýskové podlahy v ložnicích ani v příslušenství.
K. Instalace.
a) Obytné stavby.
75. U budov jednopatrových a přízemních se zakazuje užívat litinových trub odpadních. Kanalisační potrubí vodorovné musí být z kameniny, svislé z kameniny nebo tam, kde to konstruktivní důvody dovolují, z asbestocementových asfaltovaných trub. Odvětrávací potrubí nutno provádět z asbestocementových trub.
76. Pro rozvodné potrubí vodovodu musí být použito ocelových trubek svařovaných, pro rozvod teplé vody ocelových trub svařovaných pozinkovaných.
b) Veřejné stavby.
77. U nemocnic a jiných veřejných staveb možno výjimečně použít trub měděných. Pro méně důležité veřejné stavby platí ustanovení č. 75 a 76 obdobně.
c) Průmyslové stavby.
78. Podle provozních a stavebních poměrů se zde užije především trub kameninových, asbestocementových nebo z jiných náhradních hmot a jen výjimečně v případě nutnosti trub litinových.
L. Kamna pro lokální vytápění.
79. Pokud bude užito spotřebičů plynových nebo elektrických, jsou dovoleny pouze typy značkované Plynárenským, vodárenským a zdravotně technickým svazem (PVS) nebo Elektrotechnickým svazem čsl. (ESČ). U kamen na tuhé palivo se požaduje osvědčení typů Ústavem pro hospodárné využití paliv.
80. Uhelné sporáky pro bytové stavby nezemědělské buďtež voleny maximálně čtyřplátové, s jednou pečící troubou.
81. Pro pravidelné vytápění místností buďte volena železošamotová nebo jiná stáložárná kamna těžšího provedení, v dostatečné velikosti a s kouřovou troubou.
82. Pro místnosti zřídka vytápěné postačí kamna lehčího provedení.
83. Kombinace kuchyňského sporáku s kotlem pro ústřední vytápění se nedovoluje.
M. Oplocení.
84. Ploty se smějí provést jen jednoduše s nejmenší možnou spotřebou oceli a dřeva. Drátěné pletivo se musí zavěsit na betonové sloupky. Pletiva v železných rámech ani železných sloupků se nesmí užívat.
Stavby zemědělské a jiné.
85. Pro zemědělské stavby platí obdobně předchozí ustanovení tohoto oddílu pro stavby obytné, pokud odchylky nevyplývají z předpisů části II této vyhlášky.
86. Pro stavby obchodních a řemeslnických provozoven platí obdobně předchozí ustanovení tohoto oddílu pro stavby průmyslové.
Část V.
Navrhování a provádění ústředního vytápění.
A. Všeobecně.
1. Projekty a výpis materiálu pro ústřední vytápění musí být vypracovány a podepsány odbornou topenářskou firmou nebo úředně autorisovaným civilním inženýrem. Navrhovatel ručí svým podpisem též za správnost a účelnost projektu kotelny a správné dimensování komínů, přívod vzduchu a ventilaci, za vhodnost otopné soustavy a kotlů pro ústřední vytápění s hlediska hospodaření teplem a určení nejvýhodnějšího druhu paliva, jakož i s hlediska provozních poměrů a konečně za zachování všech dále uvedených směrnic.
2. Při řešení rozvodu tepla se musí přihlížet k účelnému rozdělení podle provozních a povětrnostních poměrů. Počet skupin nesmí být ani nadbytečný ani nedostatečný.
3. Ve školních a závodních kuchyních, kantinách a stravovnách musí být postaráno o náležité odssávání a odmlžování vzduchu.
4. Při teplovodních systémech v půdorysně rozsáhlých stavbách musí být voleny pro snížení váhy železa systémy s umělou cirkulací.
5. Pokud bude použito nových vzorů otopných ploch, musí mít malou stavební hloubku, malou spotřebu materiálu, musí být výrobně jednoduché a levné a po stránce tepelně technické doporučeny Ústavem pro hospodárné využití paliv.
6. Při stavbě kotelen nutno použít pokud možno největších kotlových jednotek, ale vždy tak, aby to nebylo na újmu hospodárnosti provozu v přechodných dobách (jaro, podzim).
7. Po stránce stavební je třeba, aby pro snazší kladení potrubí byly stropní trámy, ať již dřevěné nebo ze železového betonu, vzdáleny nejméně 15 cm ode všech příčních nebo nosných zdí. Nutno pamatovat na dobré osvětlení a větrání kotelen z důvodů hygienických a bezpečnostních.
8. Obytné domy se doporučuje navrhnout tak, aby bylo možno dodatečně zřídit ústřední vytápění. Tam, kde není možno provést ústřední vytápění ihned, nesmějí se instalovat žádné součástky tohoto vytápění. Naproti tomu není námitek, aby se zároveň se stavbou provedla vyzdívka komínu ústředního vytápění, jakož i drážky pro vedení.
B. Nemocnice.
9. Lze použít veškerých hygienických systémů současné tepelné techniky, musí však býti dbáno možných úspor na váze. Zvláště je nutné pečovat o možnost snadného čištění otopných ploch. Vytápění operačních sálů žádá zvýšenou péči a je třeba pamatovat na 100% reservu náhradním zdrojem.
C. Školy, tělocvičny, divadelní sály a pod.
10. Se zřetelem k nedostatku radiátorů litinových i ocelových se smí prozatím použít pouze hladkých otopných ploch, t. j. hladkých trubek. Pokud to konstruktivní a disposiční důvody připouštějí, provedou se průběžné parapety pod širokými okny tak, aby se pod nimi dala montovat hladká plocha z dílů pokud možno dlouhých (meziokenní pilíř je pak třeba projektovat vnitřním lícem v rovině parapetu). Normálně budiž užito teplovodního vytápění se zvláštním přihlédnutím k účelnému dělení rozvodu a k regulaci; pro úspory materiálu není však zásadních námitek proti použití parního vytápění. Při stavbách se stropy ze železového betonu možno volit systém vytápění zářivého (Critall). Rovněž není námitek proti vytápění teplovzdušnému, pokud to bude hospodárné.
11. Tělocvičny, kulturní domy, divadelní sály, auly a jiné velké prostory, jichž se používá občasně, je třeba pro úsporu materiálu opatřit vytápěním parním nebo teplovzdušným s cirkulací a ohříváky vzduchu, vytápěnými parou.
D. Úřední budovy.
12. Pro tyto budovy je účelné vytápění teplovodními systémy. Pokud jsou v úředních budovách byty a místnosti s delším, po př. nočním provozem (presidia, poradní sály, ústředny, vrátnice a pod.), musí být zapojeny na samostatné, avšak nikoli nadbytečně dimensované větve.
E. Průmyslové budovy.
13. Pro vytápění provozních místností budiž zpravidla používáno pouze teplovzdušných agregátů, hladkých ploch nebo žebrových trub. Pro kancelářské místnosti možno zpravidla použít toliko hladkých ploch. Budiž používáno vytápěcích soustav parních nebo teplovodních. Vzhledem k nynějšímu nedostatku kotlů je třeba využít pro vytápění také kotlů, sloužících k jiným účelům (provozním), jakož i přebytků tepelné energie při výrobě nebo odpadového tepla. Tam, kde jde o vytápění budov s provozem v jiné době, než je provoz dílenský, se doporučuje v některých případech použít akumulátorů tepla.
14. Bytové kolonie továren, pokud je to účelné a hospodárné, se připojují na kotelnu závodu, má-li podnik přebytek tepelné energie.
15. Pro vytápění nocleháren nutno navrhovat zjednodušené parní systémy, pokud možno s otopnými tělesy o hladkých plochách.
F. Obytné místnosti.
16. Ústřední vytápění u obytných domů o méně než 8 bytových jednotkách a o méně než 3 podlažích nad zemí se nesmí zřizovat vůbec, u ostatních jen tam, kde je to povoleno. Jsou-li domy, v nichž je zařízeno ústřední vytápění, sdruženy (ve skupinách nebo bloku), musí býti podle možnosti zřízena společná kotelna. Budiž dána přednost teplovodním systémům; kuchyňské prostory a koupelny je třeba vždy vytápět. Jako topné plochy se doporučují především radiátory, po případě jiná vhodná topná tělesa technicky odůvodněná.
17. Při stavbách o více než 8 podlažích nutno volit systémy, které snášejí vysoké provozní tlaky, nebo zařídit po výšce několik samostatných topných soustav téhož systému; v otopných plochách se dává přednost hladké ploše.
18. O vybavení sídlišť ústředním vytápěním bude rozhodováno jednotlivě.
Část VI.
Topidla pro lokální vytápění bytů.
1. Pro lokální vytápění bytů, pokud nebude stanoveno závazné značkování kamen, lze užít především těch typů kamen a sporáků, jejichž výrobu povolilo ministerstvo průmyslu po dobrozdání Ústavu pro hospodárné využití paliv.
2. Velikosti jednotlivých otopných těles je třeba při tom hospodárně a účelně stanovit tak, aby místnosti mohly být dostatečně vytápěny, na př. podle zásad uvedených v normě ČSN 1207—1935 „Kovová topidla na tuhá paliva (kamna, krbové vložky a sporáky)“.
A. Kuchyně.
3. Sporáky stolové, železošamotové, na nohách nebo s plnou stěnou (lepší vzhled a tedy vhodné pro kuchyňské kouty a pod.), čtyřplátové (16/24“) se použijí pro základní bytovou jednotku [č. 2, písm. a) části I].
Pro větší domácnosti tam, kde není zavedena teplá voda, se použijí sporáky velikosti 18/33“ s kamnovcem a sušárnou pod troubou na pečení.
4. Kachlové stolové sporáky přenosné, v železné kostře se použijí obdobně jako podle č. 3.
5. Kachlové sporáky stavěné na místě, tří až čtyřplátové s jednou troubou se použijí podle velikosti pro základní nebo menší bytovou jednotku.
6. Zemědělské domácnosti se vybaví sporáky stavěnými na místě nebo přenosnými stolovými o velikosti 5—7 plátů s jednou až dvěma troubami, a to podle rozsahu hospodářství.
7. V každé kuchyni buď pamatováno na možnost připojení plynového nebo elektrického vařidla, po případě sporáku. V elektrických kuchyních buď pamatováno na možnost vytápění (třeba i ze sousedních místností) a na možnost připojení uhelného sporáčku.
B. Obytné místností.
8. Pro obytné pokoje denně nebo často vytápěné se použijí
a) železošamotová kamna sálavá regulační, jednoduchá nebo stáložárná, a to o výhřevné ploše 0.8 až 1.2 m2 pro otop jedné, po případě současně více místností zpravidla až do celkového obsahu 120 m3 nebo o výhřevné ploše 1.2 až 1.6 m2 pro současný otop dvou nebo tří místností (otevřenými dveřmi nebo kamny vestavěnými do dělících příček);
b) kachlová přenosná šachtová nebo stáložárná kamna o výhřevné ploše nejméně 2 m2;
c) kachlová kamna na nožkách, stavěná na místě, velikosti od 3 m2 výhřevné plochy.
9. Otop plynem nebo elektrickými akumulačními kamny možno připustiti tam, kde zvýšení provozního nákladu není na závadu.
10. Obytné místnosti vytápěné nepravidelně a po krátkou dobu se opatří železošamotovými kamny lidového typu o výhřevné ploše 0.7 až 1.2 m2, při čemž se k úspoře paliva použije kouřových trubek o délce alespoň 1 m nebo kamnového nástavce. Tato kamna jsou vhodná i pro výpomoc při velkých mrazech tam, kde se jinak topí kamny v sousední místnosti.
11. V ložnicích kachlová (akumulační) kamna, v nichž se ukončí topení před spánkem, zvyšují bezpečnost.
C. Koupelny.
12. Pokud se použije uhelných lázeňských kamen, buďte provedena tak, aby topeniště bylo těsně uzavíratelné (s pevným dnem pod popelníkem).
Část VII.
Provádění krytin a isolací.
A. Krytiny.
1. Zásadně nutno užívat tak zv. tvrdých krytin pálených, ostatních krytin jen v případech dále uvedených. Cementových drážkových tašek se smí užívat jen pro menší opravy dosavadních krytin.
I. Tvrdé krytiny.
2. Pro používání tvrdých krytin se stanoví tyto směrnice:
a) taškové krytiny z tašek plochých, hladkých bez drážek čili bobrovek je nutno použít pro budovy ve větších průmyslových místech;
b) krytiny z tašek drážkových se použije jen pro jednoduché střechy venkovských budov, kde je jim třeba dát přednost;
c) krytiny z prejzů se použije jen pro opravy dosavadních prejzových krytin, po případě i pro význačné, památné a veřejné budovy a pro jiné budovy v památkově chráněných místech;
d) krytiny z vlnovek možno užít pro veřejné, význačné a památné budovy, pro ostatní budovy jen v krajích, kde je výroba zavedena;
e) přírodní břidlicí tuzemskou možno opravovat dosavadní břidlicové krytiny; na novostavby možno jí použít jen výjimečně a jen v blízkosti výskytu a výroby;
f) asbestocementové břidlice ve čtvercových deskách lze použít pro opravy dosavadních krytin břidlicových, dále tam, kde to vyžadují technické důvody nebo živnostensko-právní předpisy, v místech špatných povětrnostních poměrů a pro ostatní novostavby v okolí místa výroby.
II. Lepenkové krytiny.
3. Pro používání lepenkových krytin se stanoví tyto směrnice:
a) se zřetelem na jakost materiálu se provádění krytin z jednoduché lepenky prozatím nepřipouští;
b) pro provisoria nutno užít dvojité lepenkové krytiny provedené ze dvou vložek impregnovaných lepenek, na hladko nebo z lištami, po př. z pískovaných lepenek č. 333;
c) pro živnostenské stavby (výrobny, skladiště a pod.) trvalého rázu možno užít dvojité lepenkové krytiny jako v písm. b), avšak s lepenkou č. 500, po případě se dvěma vložkami plsti. Pro snížení udržovacích nákladů možno pro tyto stavby užít i několikavrstvové tak zv. křemílkové krytiny ze dvou nebo tří vložek impregnovaných lepenek nebo plsti se zaválením křemílku do povrchového nátěru. Jinak možno s výhodou použít zvláštní lepenkové krytiny, na př. Ruberoidu, na hladko nebo s lištami.
d) u veřejných budov možno provést krytiny z litého dvouvrstvého asfaltu tloušťky 18 až 30 mm, a to bude-li to nutno z důvodů architektonických.
B. Vodotěsnící isolace.
4. Vodotěsnící isolace musí bezpečně a trvale chránit stavbu proti vodě, zemní vlhkosti a vlivům atmosférickým. Nutno provést řádné přesahování a spoje.
5. O provádění vodotěsnících isolací v domech obytných a jiných platí:
a) základní nátěr (infiltrační) pro pevné spojení isolace s povrchem podkladu se provede vhodnými natěradly (emulsí nebo suspensí), po případě natěradly s organickými rozpouštědly;
b) krycí nátěr, tvořící pružnou isolační vrstvu, odolnou proti vodě a slabším kyselinám, se provede buď za horka tuhými natěradly nebo za studena natěradly s organickými rozpouštědly;
c) vodotěsnící isolace a lepenkové krytiny se smějí dělat jen za suchého počasí. Položená lepenka nesmí být přes noc ponechána bez nátěru.
6. Ploché střechy vyžadují zvláštních opatření isolačních a proto je třeba omezit na případy nutné podle zastavovacích předpisů.
7. Asfaltová isolace pod kouřovými kanály musí být chráněna vyzděnou vrstvou, na př. ze šamotových cihel.
Podzemní výtahové šachty musí být vodotěsně isolovány.
8. Isolace otevřených balkonů je popsána ve spojení s dlažbou v č. 5, písm. m) části VIII. této vyhlášky.
9. Podle místních poměrů (vlhkosti) na staveništi je nutno:
a) kde ve výkopech základů není zemní vlhkosti, provést isolace nadzemního zdiva položením isolačního lepenkového pásu, asfaltovaného nebo dehtovaného, z lepenky čís. 500 s oboustrannou isolační vrstvou a ochranným posypem na plnou plochu zdiva, maltou řádně vyplněného i vyrovnaného, a jeho zazděním;
b) kde byla zjištěna ve výkopu základu zemní vlhkost, isolovat nadzemní zdivo tím, že se provede na plné ploše maltou řádně vyplněného a vyrovnaného nadzemního zdiva asfaltový nebo dehtový isolační povlak sestávající z jedné vložky impregnované lepenky č. 500, asfaltované nebo dehtované, po případě vložky asfaltované plsti, mezi dvěma isolačními vrstvami asfaltového nebo dehtového nátěru nebo tmele;
c) proti zvýšené zemní vlhkosti provést isolaci zdiva vložkovým povlakem, obsahujícím dvě vložky asfaltem impregnované lepenky č. 500 nebo dvě vložky impregnované plsti mezi třemi vrstvami asfaltových nátěrů;
d) proti beztlakové spodní vodě, aby spodní isolaci podzemního zdiva provedl výhradně odborný asfaltér, a to vždy v takovém rozsahu, aby isolace na ohrožených místech zdiva tvořila celistvou uzavřenou ochrannou vrstvu, zamezující za všech okolností styk spodní vody se zdivem. Nebude-li jinak předepsáno, použije se tří vložek asfaltem impregnované lepenky v sestavení č. 333, č. 500 a č. 500 nebo tří vložek isolační plsti mezi čtyřmi vrstvami asfaltových isolačních nátěrů;
e) při isolaci podzemního zdiva proti tlakové spodní vodě provésti vždy zvláštní úpravu; musí ji provádět výhradně odborný asfaltér tak, aby tvořila celistvou, uzavřenou ochrannou vrstvu, po případě se vzduchovou isolací. Budiž pamatováno na odvod spodní vody vhodnou drenáží;
f) isolaci dělících spar napojit vždy vodotěsně na isolaci zdiva; isolace se provede buď zvlněním isolačního povlaku nebo ve zvláštních případech vložením a zaisolováním měděného žlábku do dělící spáry. Uzávěry otvorů pro části potrubí procházející isolací se utěsní asfaltovaným asbestovým provazcem nebo ve zvláštních případech měděnou plechovou přírubou, přes něž se přetáhne isolační povlak;
g) litinová potrubí a hlavně kolena opatřit vždy na celém povrchu asfaltovou isolační vrstvou k ochraně proti korosi.
10. Při spodních vodách se škodlivými chemickými účinky nutno učiniti vhodná opatření na ochranu stavby.
Část VIII.
Podlahy, dlažby a obklady stěn.
1. Aby doprava po dobu dvouletého plánu nebyla přetěžována, budiž při volbě hmot pro podlahy, dlažby a obklady stěn přihlíženo k místním poměrům a dbáno regionální výroby.
A. Podlahy a dlažby.
2. Pro nedostatek tvrdých vlýsků na podlahy nutno navrhovat většinou podlahy palubové podle ustanovení ČSN 2008-1942, čl. 27, při čemž možno připustit tloušťku 24 mm. Povrch je možno napustit mořidlem a pastovat. Vlýsků dubových nebo bukových se použije jen pro obytné pokoje.
3. Podle místních poměrů (opatření odborných pracovních sil a materiálu) se použije dlažby z litého terazza, dlaždic terazzových, z pálené hlíny (terakoty) nebo strojně lisovaných cementových dlaždic. Použití dlažeb z cementových dlaždic ručně dusaných se pro bytové stavby nedovoluje.
4. Pro malé místnosti rodinných domků (jako klosety, spíže a komory) je nutno pro úsporu použít dlažeb betonových s potěrem.
5. Podle předchozích zásad se provedou podlahy a dlažby v jednotlivých místnostech takto:
a) v obytných pokojích podlaha palubová I. tř. nebo vlysová, zpravidla II. tř.:
b) v ložnicích podlaha palubová;
c) v kuchyních podlaha palubová s předepsanou ohnivzdornou dlažbou z cementových lisovaných, šamotových nebo jiných dlaždic u uhelného sporáku a podle možnosti u dřezu; jinak dlažba šamotová, z terazzových dlaždic, litého terazza, po případě xylolitová;
d) v předsíních dlažba xylolitová, z terazzových dlaždic, litého terazza nebo šamotová;
e) v lázních dlažba šamotová, z terazzových dlaždic nebo litého terazza, ze strojně lisovaných cementových dlaždic, po případě betonová dlažba s páleným potěrem, položená na dobře isolující vrstvě;
f) v klosetech, spížích a komorách dlažby z terazzových dlaždic nebo z litého terazza, ze strojně lisovaných cementových dlaždic, šamotové, po případě dlažby betonové s potěrem;
g) na podestách schodišťových v přilehlých chodbách a ve vestibulech u nájemních domů podle regionální výroby a druhu materiálu použitého na stupně buď dlažby ze šamotových dlaždic, z dlaždic terazzových nebo z litého terazza nebo ze strojně lisovaných dlaždic cementových;
h) v prádelnách betonová dlažba s cementovým páleným potěrem ve spádu, v ústředních prádelnách dlažba z terazzových dlaždic, z litého terazza nebo šamotová, položená na dobře isolující vrstvě;
ch) v chodbách ve sklepích, ve sklepech na potraviny a pod. dlažby betonové s potěrem;
i) ve sklepech na uhlí dlažba betonová se zatřeným povrchem;
j) v kotelnách dlažba betonová, po případě kolem kotlů ze šamotových dlaždic;
k) na půdách dlažba z topinek nebo z betonu o míšení 150 kg cementu na 1 m3 hotového betonu se zatřeným povrchem, po případě z betonu z dobrých strusek;
l) na uzavřených balkonech dlažba z dlaždic šamotových nebo terazzových;
m) na otevřených balkonech tato úprava: podkladní spádový beton na nosné desce ze železového betonu je téhož druhu jako beton desky. Na podklad se dá druhá vrstva z asfaltové malty celkem o tloušťce 18 až 23 mm z asfaltového mastixu v dolní vrstvě měkčího, v horní tvrdšího s přimíšením písku hornobřízského nebo téže jakosti, po př. ostrého říčního písku o maximální velikosti zrna 7 mm. Na svislých stěnách nutno provést asfaltové sokly do výše minimálně 15 cm z nanášeného (špachtlovaného) pružného mastixu o tloušťce 6 mm se řádným připojením a vytažením pochozí dlažby na tento sokl do výše nejméně 6 cm. Pro stejně hodnotnou úpravu i s úpravou soklů možno užít lisovaných vysokotlakých asfaltových dlaždic tuzemské výroby.
B. Obklady stěn a soklů.
6. Pro obklady stěn a soklů uvnitř obytných budov se použije keramických obkládaček porovinových (i III. tř.).
7. Obklady stěn se provedou:
a) v lázních do výšky nejvýše 165 cm,
b) v kuchyních u dřezu a sporáku do výše 135 cm nad podlahu a v nejnutnější potřebné šířce.
8. Pro obklady vnitřních soklů se užije:
a) na schodištích bud’ těchže hmot, jako bylo použito k provedení dlažeb, nebo keramických obkládaček porovinových;
b) v kuchyních mimo obložené stěny uvedené v č. 7, písm. b) keramických obkládaček porovinových v téže barvě jako obklad, je-li v kuchyni dlažba;
c) v klosetech keramických obkládaček porovinových;
d) v předsíních při dlažbách rovněž keramických porovinových obkládaček.
9. Provede-li se obklad soklů ve fasádě, pak jen do výše přiměřené (zpravidla 60 cm nad úroveň chodníku). K obkladu se užije obkládaček keramických z hrubé nebo lisované kameniny. Sokly z nanášené kameniny se u obytných, průmyslových a zemědělských staveb nedovolují.
10. Splávky okenní se doporučuje provést z keramických okapnic.
Část IX.
Instalační předměty a zařízení v obytných budovách.
1. Pro účelné a hospodárné vybavení stavby je třeba, aby stavební instalace v obytných budovách byly navrhovány a prováděny vždy co nejúsporněji podle těchto směrnic.
A. Instalační předměty.
2. Kuchyňský dřez se provede litinový smaltovaný s nesmaltovanou hranou nebo ze zdravotní keramiky jako vzor č. 227 podle katalogu Spojených keramických závodů, nár. podnik v Teplicích-Šanově, dříve Dittmar-Urbach, vydání č. 302, v rozměrech 800 × 450 mm, se snímatelným dubovým rámem. Odpad syfonu musí mít průměr 50 mm, nástěnná baterie (pro teplou a studenou vodu) průměr 13 mm a otočné rameno. Použije-li se litinového dřezu dvoudílného, má mít rozměry asi 810 × 430 mm.
3. Vana pro koupelnu je buď rozměrů 1650 × 780 mm, má-li být obložena (nohy se nahradí podezdívkou), nebo velikosti 1600 × 720 mm, stojí-li volně na nohách. Odpadního syfonu se užije litinového o průměru 50 mm, otvor ve vaně je rovněž 50 mm; odpadní ventil buď kolenový (nikoli upravený z kusů tvaru T).
4. Umyvadlo v koupelně se použije ze zdravotní keramiky, bez zadní stěny, jako vzor č. 642 nebo 646 katalogu uvedeného v č. 2, o velikosti 650 × 470 mm nebo 560 × 420 mm, odsazené od zdi alespoň 3 cm. Jen výjimečně se dovoluje užít umyvadla opatřeného zadní stěnou jako vzor č. 503 nebo 505 téhož katalogu, o rozměrech 635 × 460 mm nebo 560 × 420 mm. Odpad syfonu budiž o průměru 50 mm a přepad (i v otvorech přepadových) stejného průřezu jako výtokový otvor z mísy. Umyvadlo se vybaví nástěnnou baterií o průměru 13 mm s otočným ramenem, umístěnou mimo rovinu souměrnosti umyvadla a pokud možno společnou i pro vanu. Nebude-li k umyvadlu zavedena teplá voda, použije se výtokový ventil rovněž mimostředně umístěný o průměru 13 mm s otočným ramenem nebo výjimečně stojánkový ventil.
5. Záchodové mísy. Podle místních zvyklostí se použije splachovacích nádržek nebo tlakových splachovačů. Při splachovacích nádržkách se použije mís ze zdravotní keramiky vzoru Panama č. 150 nebo 150 b, výjimečně 150 a, katalogu uvedeného v č. 2 nebo vzorů podobných. Typ je třeba volit podle místních poměrů. Při tlakových splachovačích se použije mísy vzor č. 153 téhož katalogu nebo podobného vzoru. Sedátko záchodové mísy budiž bez zadní dřevěné stěny (bez zadní pevné části) se závěsy připevněnými na mísu. Je-li kloset v koupelně, užije se sedátka s víkem.
6. Bidet, pokud se ho použije, se zvolí vzoru č. 703 katalogu uvedeného v č. 2 nebo podobného vzoru.
B. Armatury.
7. pro kuchyňský dřez se použije těchto armatur (označení T s číslicí znamená č. typů podle katalogu Tauschova 1944):
a) baterie T 495, průměru 13 mm (1/2“) nebo
b) výtokového ventilu s otočným ramenem T 403 průměru 13 mm,
c) lapače tuku jednodílného T 703 nebo dvoudílného T 702, k litinovým dřezům T 709,
d) růžice T 222, růžice odpadní T 905,
e) řetízku kuličkového T 26.
8. Pro vanu se použije:
a) baterie T 1800 o průměru 13 až 20 mm (1/2 až 3/4“), po případě T 1801 s ruční sprchou,
b) odpadního ventilu T 1451,
c) řetězu obyčejného T 39 nebo kuličkového T 40,
d) dvířek (k otvoru pro čištění) T 3620, rámečkových k vyplnění kachlíky, velikosti 30/15 cm.
9. Pro umyvadla se užije těchto armatur:
a) baterie T 495 nebo
b) výtokového ventilu T 403, výjimečně T 101 spolu s T 165 a T 167,
c) odpadního ventilu T 1003a,
d) růžice T 222, odpadní růžice T 905,
e) řetízku obyčejného T 19 nebo kuličkového T 22.
10. Pro klosety s nádržkou se použije (označení K znamená, že vzory jsou vzaty z Katalogu vodních, plynovodních a parních armatur z r. 1936):
a) plovákového ventilu K 690 a koule K 684,
b) padákového ventilu se závažím, násoskou, mosazným drátem a páčkou K 775, průměru 40 mm (6/4“), s vedením zajištěným proti vytažení,
c) nárožního rohového ventilu K 89 roh o průměru 10 mm (3/8“),
d) táhla T 2681 nebo K 781 s porcelánovým nebo dřevěným držadlem,
e) sedátkových závěsů T 2524. po případě T 2525.
11. Při použití tlakových splachovačů:
a) splachovač T 2503 (v katalogu zatím není uveden) o průměru 20 mm (3/4“) s uzavíracím šoupětem K 3040 W o průměru 20 mm (3/4“) nebo s přímým ventilem s volným průchodem J 8083 (katalogu Jindrova 1938),
b) splachovací trubka T 2534,
c) závěsy jako u č. 10, písm. e).
Pro bidet se použije soupravy T 1902a.
12. V každém podlaží budiž aspoň jeden výtokový ventil opatřen sroubením na hadici o průměru 13 mm.
C. Potrubí.
I. Kanalisační potrubí.
13. Kameninových trub se použije podle normy ČSN 2004—1944, avšak ve stavebních délkách 600—1000 mm. Jako součást těsnění se použije konopných dehtovaných provazců a těsnění se zalije asfaltem. Kameninových trub možno použít pro ležaté (svodné) potrubí všude tam, kde je lze uložit nejméně 50 cm pod dlažbou. Pro kameninové dvorní vpustě se použije plzeňského normálu Ø 300 mm.
14. Asbestocementových trub, těsněných konopným provazcem a zalitých asfaltem se použije pro svislé kanalisační potrubí, nevadí-li tomu konstruktivní důvody, a pro odvětrávací potrubí vždy.
15. Litinové potrubí. Až do další úpravy souvisící s vydáním příslušných norem možno používat dosavadních typů. Jako součásti těsnění se použije suchého konopného provazce.
16. Zapojení instalačních předmětů. Při domovní kanalisaci zapojené do uliční stoky lze do jednoho svislého, odpadního potrubí o nejmenším průměru 109 mm u domu nejvýše o třech podlažích zaústit odpady od klosetu, vany, bidetu, umyvadla i kuchyňského dřezu, po případě od vpusti pro odvodnění dlažeb. U všech odvodňovacích předmětů kromě záchodové mísy musí být v tom případě použito hlubokých (asi 80 mm) vodních uzavírek. Délka připojovacího potrubí od odpadního potrubí budiž co nejkratší.
17. Olověných trub o větším průměru než 35 mm se použije v omezeném množství a jen tam, kde je toho nevyhnutelně třeba.
II. Vodovodní potrubí.
18. Ležaté potrubí. Při volném potrubí se použije trub litinových přírubových, těsněných pryžovými kroužky s plátěnou vložkou tlustou 3 mm, při zazděném potrubí litinových hrdlových trub, spojených na suchý provaz a olovo nebo trub s klínovými spoji, kde těsnící kroužek je z pružné gumy. V rodinných domcích se provede volné ležaté vodovodní potrubí ze železných trub asfaltovaných, potrubí uložené v zemi ze železných trub jutovaných.
19. Stoupací potrubí se v obytných budovách (podobně jako v průmyslových) provede ze svařovaných železných asfaltovaných trubek tak, aby jejich výměna při proděravění byla snadná.
Ve větších, vícepatrových budovách budiž potrubí vyvedeno až na půdu a opatřeno ve všech patrech a na půdě vývody se šroubením na hadici o průměru 52 mm (hydrantové skřínky).
20. Uzavírací ventily vodovodních potrubí. K úspoře těchto ventilů u jednotlivých armatur zařizovacích předmětů se provedou pro každou bytovou jednotku samostatné uzávěrky k přívodu studené a teplé vody. Při instalování lázeňských kamen se použije pro ně ještě další uzávěr kromě bytového. Od každého uzavíracího rohového ventilu se na spojení se zařizovacím předmětem použije měděné nebo olověné trubky tlakové.
III. Plynovodní potrubí.
21. Plynovodní potrubí je normalisováno (ČSN 1041— 1935 — viz II. díl této vyhlášky). Domovní instalace se zřídí podle platného plynového regulativu (min. nař. ze dne 18. července 1906, č. 176 ř. z., na Slovensku vl. nař. ze dne 26. května 1925, č. 124 Sb.) s použitím černých svařovaných plynových trubek.
22. Plynoměry buďtež přístupny se schodiště.
D. Příprava a rozvod teplé vody.
23. Při hromadných stavbách obytných domů, kde je zřízena společná kotelna, je přípustná ústřední příprava teplé vody a její rozvedení do bytů. Při tom nutno pamatovat na možnost, aby po případě byl dodatečně instalován vodoměr s uzavíracím ventilem pro každou bytovou jednotku.
24. Jinak se doporučuje opatřit v nájemním domě teplou vodu
a) stejně jako v č. 23 nebo
b) v každé bytové jednotce elektrickým tlakovým zásobníkem nebo plynovým průtokovým automatem.
25. V rodinných domcích se opatří teplá voda jako podle č. 24, písm. b). Není-li zamýšleno rozvádět teplou vodu, zřídí se koupelna s normálními uhelnými lázeňskými kamny 12“, s armaturou T 1820; přívodní potrubí musí mít průměr 13 mm a uzávěr K 89 roh.
Část X.
Pálené cihly příčně (kolmo k ložným plochám) děrované, normálního formátu a jeho násobků.
1. Ustanovení této části se vztahují na pálené cihly příčně děrované, jejichž rozměry odpovídají č. 2 a jež se vytvářejí a vypalují z hlíny nebo jílu s přísadou písku, hliněné moučky, pálené hlíny nebo jiných vhodných ostřidel nebo lehčidel. Celkový průřez děr je alespoň 15% celkového průřezu cihly i s dírami, cihly s průřezem děr menším než 15% se považují za plné pálené cihly.
A. Tvary a rozměry:
2. Příčně děrované cihly, na něž se vztahují tyto směrnice, mají tvar pravoúhlého čtyřbokého hranolu. Rozměry jsou uvedeny v tabulce I. Průměrné hodnoty, vypočtené z rozměrů určených na dvou tělesech, složených ze čtyř cihel položených těsně na sebe nebo vedle sobe, se smějí odchylovat od předepsaných rozměrů nejvýše o 4%.
Tab. I.
Délka lšířka bVýška h29146.5291414
3. Požadavky na uspořádání příčných děr jsou v tab. II. Uspořádání děr obdélníkových, jak je uvedeno v příkladech na obr. 2—6, není závazné. Kouty čtvercových i obdélníkových děr mohou být zaoblené, místo děr čtvercových (obr. 1) mohou být otvory kruhové.
Tab. II.
Uspořádání příčných děr.
OznačeníDěrování čtvercové viz obr. 1Děrování obdélníkové viz obr. 2—6Počet děrnnejméně 55 děrpodle tvaru děrPrůřez dírynejvýše 2 cm2Šířka díryxnejvýše 1.5 cmDélka díryynejvýše 4 cmTloušťka vnější stěnywnejméně 1 cm nejvýše 2 cmnejméně 1.5 cmTloušťka stěny vnitřnísnejvýše 1 cmnejméně 1.2 cm
B. Jakostní podmínky:
4. Příčně děrované cihly musí mít nejmenší průměrnou pevnost v tlaku 120 kg/cm2, pevnost jednotlivých cihel musí být nejméně 100 kg/cm2. Nasákavost nesmí činit méně než 8% nebo při zrychlené zkoušce varem méně než 10% (viz č. 9 a 10).
C. Zkoušení:
5. Pevnost v tlaku se určuje střední hodnotou pevnosti, zjištěnou na deseti zkušebních vzorcích. Při zkoušce se namáhají zkušební vzorky tlakem stejně jako cihly ve zdivu, t. j. tlak působí ve směru děr.
6. U příčně děrovaných cihel výšky 14 cm se zkouší pevnost v tlaku jednotlivých cihel. U cihel s výškou 6.5 cm se spojí pro každý zkušební vzorek vždy dvě cihly cementovou maltou, složenou z jednoho váhového dílu portlandského cementu o velké počáteční pevnosti a dvou váhových dílů jemného křemenného písku velikosti zrna do 1 mm, různorodého zrnění. Místo malty cementové možno užít též malty sírové, složené z 1 váhového dílu roztavené síry a 1 váhového dílu jemného křemenného písku. Tlačné (t. j. ložné) plochy se vyrovnávají touž maltou tak, aby byly rovnoběžné. Před tím se však díry cihel s děrováním obdélníkovým ucpou papírem, aby se zamezilo vnikání malty do otvorů. Tloušťka malty na tlačných plochách má činit 5 mm, na spojovacích plochách 10 mm.
7. Cementová malta z cementu o velké počáteční pevnosti musí tvrdnout za normální teploty nejprve ve vlhkém prostředí pět dní, pak v suchém vzduchu dva dny a potom musí schnout v sušárně při teplotě 100 až 105° C do prakticky stálé váhy. Teplota má stoupat do uvedeného maxima pozvolna tak, aby nenastalo rozpukání nebo odlupování malty.
8. Pevnost v tlaku se vztahuje na celý průřez cihly i s děrami.
9. Pro zkoušku nasákavosti se vysušuje 10 cihel při teplotě 105 až 110° C tak dlouho, až váha jednotlivých cihel se nemění více než o 2 kg za den. Vysušené cihly se zváží a po uplynutí alespoň 12 hodin od vyjmutí ze sušárny se vloží na stojato do vody teplé 15 až 20° C nejprve asi na polovinu své délky (počátek uložení ve vodě); po dvou hodinách se voda dolije až do tří čtvrtin délky cihel a po 22 hodinách se ponoří cihly do vody úplně. Po šestidenním uložení ve vodě se cihly opět zváží. Zkušební cihly napojené vodou se před vážením zlehka (na povrchu) osuší vlhkou houbou nebo vlhkým hadříkem.
10. Při zrychlené zkoušce nasákavosti varem se použije 5 cihel vysušených při teplotě 105 až 110° C, až se váha prakticky nezmenšuje. Cihly se ponoří do nádoby s čistou vodou, teplou 15 až 20° C. Hladina vody musí být alespoň o 5 cm výše než povrch cihel. Vodu pak nutno zahřívat tak, aby se za 1 hodinu mírně vařila a v takovém stavu ji udržovat po 5 hodin. Pak se var přeruší a za dalších 24 hodin se vychladlé cihly vyjmou z vody, na povrchu očistí vlhkou houbou a zváží s přesností 1 g.
11. Nasákavost N je vyjádřena v % váhy cihly vzorcem:
N=Vn-VsVs.100,
kde Vs je průměrná váha vysušených cihel a
Vn průměrná váha cihel nasáklých.
Část XI.
Stavební kování.
V obytných domech se podle potřeby použije těchto stavebních kování:
zajišťovací (fasonové) kolíčky ze slitiny zinku DZn-Al4-Cu1 podle ČSN 1071—1943 se zářezem délky 35 mm pro vlysy a délky 65 mm pro rámy oken se sdruženými křídly;
závěsy délky 120 mm, těžké, čep na čep, pro vnitřní křídla oken se sdruženými křídly řady I. podle normy ČSN 2218—1947,
délky 100 mm, těžké, čep na čep, pro křídla oken jednoduchých a dvojitých,
délky 80 mm, lehké, s vrchním křidélkem širokým 20 mm a spodním 25 mm pro venkovní křídla oken se sdruženými křídly;
šrouby spojovací o délce 56 mm se čtyřhranem pro okna se sdruženými křídly, z automatické oceli;
válečkové uzávěry pro okna jednokřídlová i dvoukřídlová, a to pro křídla vyšší než 50 cm typu jako č. 806, pro křídla nižší typu jako č. 808 katalogu fy Vichr a spol., Praha—1938 (dále V) při střední šířce od středu trnu 14 mm, avšak o celkové hloubce skřínky 27 mm;
uzávěry jazýčkové pro okna jednokřídlová nižší 50 cm, a to typu V č. 206, po případě s lisovaným ořechem s otvorem ořechu ø 6 mm;
stavěče okenních křídel pro okna se sdruženými křídly, s fíbrovými vložkami, pokovené proti rzi, typu V č. 824 nebo se použije stavěcích závěsů se vmontovaným vrchním pérem podle patentu Továrny stavebního kování, národního podniku;
lanová ventilační zařízení s pokovenou rukojetí normálního provedení i se dvěma zámky pro široká křídla, jichž lže zatím užít i pro ventilační klapky oken se sdruženými křídly;
páková ventilační zařízení lisovaná nebo litá s pokovenou rukojetí (nehodí se pro dvojitá okna fošnová);
sklapky pro malá křídla a ventilační klapky, typ Branka čís. 308;
lavičníky délky 100, 120 a 140 mm k připevnění šrouby;
závěsy dveřní pro dveřní křídla 60 až 90/197 cm (podle normy ČSN 2021—1947) typu podle obrazu 9 a čl. 14 normy ČSN 2041—1947 Ocelové zárubně pro větší křídla dveřní (vchodové dveře) těžkého typu, 120 mm s čepem na čep, avšak o průměru čepu 12 mm, a to čep z oceli St 00.12 (Cc), křídla z oceli St II. 23;
zámky vesměs zadlabané, šířky 80 mm (jen u dveří balkónových 70 mm)
pro domovní dveře se závorou a střelkou bez převodu, s vložkou tloušťky 14 mm,
pro vstupní dveře bytové, zámek se závorou a střelkou s převodem (s vložkou nebo dosický), se třemi klíčky, tloušťky 14 mm,
pro koupelny a záchody se střelkou na zajištění, po případě s opatřením na odjištění zvenku, prodloužením trnu téhož průměru jako u půloliv (viz dále), aby bylo možno odjistit uzávěr zvenku trnovým klíčem (po případě půlolivou s okna se sdruženými křídly),
pro ostatní dveře bytové obyčejný zámek se závorou a střelkou, tloušťky 11 mm, s jedním klíčem,
pro podružné příslušenství obyčejný zadlabaný zámek na klíč,
(pro všechny tyto zámky platí norma ČSN 1260—1937 Zadlabané dveřní zámky)
pro dveře špížové závorový zámek typu V č. 556;
vrchní kování dveří z hliníkové slitiny, tvaru sekyrkového, o délce dveřních klik 100 mm od osy trnu (připojení na trn, jenž je rozdvojen a vroubkován, fasonovým kolíčkem);
štítky k zámkům ze slitiny SpGA1-Mg5, 37 mm široké, 240 mm dlouhé;
knoflíky o průměru 40 mm pro vstupní dveře;
půlolivy se štítky pro okna, téhož tvaru jako kliky, o délce 60 mm;
nárazníky okenní o třech dirkách;
spojky ventilačních křídel oken dvojitých;
kyvadlové ocelové závěsy pro dveře kyvadlové pro tloušťku křídla 40 mm, typu Bomero, Eas č. 70/36;
stavěče dveří typu Branka č. 3933;
pákové zástrče (překlapovací) pro dvoukřídlové dveře, typu V 527, celkové délky 30 cm pro křídla podle normy ČSN 2021—1947 Dveřní křídla anebo 50 cm pro křídla větší;
zavírače dveří pro dveře domovní, typu Brano (fy Branka) nebo typu Diktator (fy Vichr);
ochranné plechy (okopné) 150 mm vysoké, 1.5 mm tl., z hliníkové slitiny (Al-Mg5, polotvrdé, F25) pro dveře domovní a kyvadlové;
lišty hliníkové proti zatékání pro dveře balkónové;
rukojeti 600 mm dlouhé, z ocelových trubek, profil 30/2 mm, s vyhnutými koleny z hliníkové slitiny GA1-Mg5 v případě, že křídla kyvadlových dveří budou opatřena zámkem;
vhozy na dopisy s rámečkem na visitku a kukátkem pro rodinné domky;
rámečky na visitku s kukátkem pro bytové dveře nájemních domů;
bloky schránek na dopisy pro domy nájemní podle typu poštovní správy (světlá výměra jednotlivých schránek 30 cm×25 cm×6 cm).
Část XII.
Armatury.
Kromě armatur uvedených v oddílu B, části IX., se použije u obytných staveb těchto armatur:*)
Výtokové ventily typu č. K 1, K 3 a K 15 světlosti 13 až 26 mm (1/2 až 1“);
přímé ventily:
K 83 světlosti 13—50 mm (1/2“ až 2“),
K 89 roh světlosti 10—13 mm (1/2“ až 3/8“),
K 125 světlosti 13—32 mm (1/2“ až 5/4“);
hlavní kohouty K 159 světlosti 20—25 mm (¾“ až 1“);
hlavní ventily K 181 světlosti 20—40 mm (¾“ až 6/4);
navrtací kohouty K 206 světlosti 14—25 mm (½“ až 1“);
nástěnky K 247 průměru 13—26 mm (1/2“ až 1“);
prodloužení K 263 světlosti 13—26 mm (½“ až l“). Všechna prodloužení v délkách 10 až 100 mm;
čisticí šrouby K 265 světlosti 13—26 mm (½“ až 1“);
výpustné ventily K 270 světlosti 7 mm (¼“);
zátka K 272 světlosti 7 nebo 10 mm (¼“ nebo ⅜“);
růžice K 316 světlosti 13—26 mm (½“až 1“);
odpadní ventily:
K 364 světlosti 32—50 mm (5/4“ až 2“),
K 371 světlosti 32—50 mm (5/4“ až 2“),
K 373 světlosti 32—50 mm (5/4“ až 2“),
K 374 světlosti 32—50 mm (5/4“ až 2“);
řetízky a držáčky k řetízkům K 383;
stříkací hubice:
K 464 světlosti 13—25 mm (1/2“ až 1),
K 478 světlosti 13—25 mm (1/2“ až 1);
zahradní hydranty K 522 světlosti 20—40 mm (5/4“ až 6/4“, doporučuje se vzor sesíliti);
závěsy pro klosetová sedadla K 769 hladký vzor nebo K 794 (pro opravy klosetů se zadním prkénkem);
hlavní plynové kohouty:
K 800 světlosti 13—80 mm (½“ až 3“),
K 805 světlosti 13—20 mm (½“ až ¾“),
K 811 (klíče) světlosti 13—80 mm (1/2“ až 3“);
plynové kohouty s křídlovou rukojetí:
K 812 světlosti 13—20 mm (½“ až ¾“);
plynové kohouty na hadici:
K 863 světlosti 10—13 mm (⅜“ až ½“) — všechny podle nové konstrukce s ochrannou pojistkou,
K 860b podle nové konstrukce s ochrannou pojistkou 10—13 mm (⅜“ až ½“);
parní ventily uzavírací K 3001 světlosti 13—50 mm (½“ až 2“);
zpětné ventily:
K 3032 světlosti 13—50 mm (½“ až 2“),
K 3038 světlosti 13—32 mm (½“ až 5/4“);
Peetova šoupátka:
K 3040 světlosti 13—50 mm (½“ až 2“),
K 3040W světlosti 13—50 mm (½“ až 2“);
šikmé ventily:
J 8083 světlosti 13—50 mm (½“ až 2“);
výpustné ventily:
J 8270 světlosti 7 mm (¼“);
regulační kohouty:
J 4220 světlosti 10—32 mm (⅜“ až „ 5/4“),
J 4223 světlosti 10—32 mm (⅜“ až 5/4“);
regulační ventily:
J 4222 světlosti 10—32 mm (⅜“ až 5/4“),
J 4221 světlosti 10—32 mm (⅜“ až 5/4“);
plnicí a vypouštěcí kohouty:
J 4310 světlosti 10—26 mm (⅜“ až 1“);
odvzdušňovací ventily:
J 4320 světlosti 3—10 mm (⅛“ až ⅜“),
J 4320a;
pojistné ventily:
J 4333 světlosti 13—25 mm (½“ až 1“),
J 4343 světlosti 13—32 mm (½“ až 5/4“);
teploměrová pouzdra:
J 4350 světlosti 13—20 mm (½“ až ¾“),
J 4351 světlosti 13—20 mm (½“ až ¾“);
manometrové kohouty:
J 4511 světlosti 13 mm (½“).
Část XIII.
Plynové spotřebiče.
V obytných stavbách se smí používat jen plynových spotřebičů značkovaných Plynárenským, vodárenským a zdravotně-technickým svazem (vyhlášky ministra průmyslu z 28. června 1946, č. 1505 Ú. l. I a z 13. června 1947, č. 637 Ú. l. I.).
Spotřebiče, jichž možno použít v obytných budovách, jsou:
vařidla jednoplamenná nebo dvouplamenná,
sporáky,
pečící trouby,
výtopná kamna,
radiátory šestižebrové, osmižebrové a desetižebrové, průtokové ohřívače vody dřezové (šestilitrové),
průtokové ohřívače vody koupelnové (čtrnáctilitrové a šesnáctilitrové),
žehličky,
ledničky.
Část XIV.
Označování staveb.
Pozemní stavby, které jsou prováděny jako součást úkolů podle dvouletého plánu nebo pro něž povolilo ministerstvo (pověřenectvo) techniky výjimku podle § 2, odst. 3 zákona č. 42/ 1947 Sb., buďtež na staveništi v souvislosti s předepsaným vyznačením osoby oprávněné vésti stavbu označeny nápisem v červené barvě tohoto znění:
„Tato stavba je součástí úkolů dvouletého plánu podle rozhodnutí...................... z............... 194........., č............“, po případě
„Pro tuto stavbu povolilo ministerstvo techniky výjimku podle § 2, odst. 3 zákona č. 42/1947 Sb., výnosem z....................194........., č......................“ (na Slovensku „pověřenectvo“ techniky místo „ministerstva“).
III. díl.
Závěrečná ustanovení.
1. Předpisy I. dílu, částí I. až XIII. této vyhlášky platí pro stavby, s nimiž nebylo v den počátku účinnosti této vyhlášky ještě začato; u staveb již začatých budiž těchto ustanovení použito všude, kde tomu nebrání technické nebo jiné závažné důvody. Pro počátek závaznosti norem platí ustanovení č. 3, dílu II.
2. Výjimky z předpisů I. dílu povoluje v odůvodněných případech ministerstvo techniky, na Slovensku pověřenectvo techniky; pro odchylky od závazných norem platí ustanovení č. 4 dílu II.
3. Ustanovení dřívějších vyhlášek vydaných podle § 15 (vyhlášky z 21. dubna 1947, č. 408 Ú. l. I, a z 29. září 1947, č. 1033 Ú. l. I.), platí jen pro dokončení rozestavěných staveb; jinak se zrušují.
4. Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem uveřejnění v Úředním listě, na Slovensku v Úředním věstníku.

Ministr:
Prof. Ing. Dr. Šlechta v. r.


Příloha k částí X.
Obr. 1.

Obr. 2.

Obr. 3.

Obr. 4.

Obr. 5.

Obr. 6.

*) Zákonem ze dne 3. července 1947, č. 139 Sb., o rozdělení pozůstalosti se zemědělskými podniky a o zamezení drobení zemědělské půdy, byla stanovena tato nejmenší přípustná výměra soběstačných zemědělských usedlostí: a) pro oblast řepařskou5 hab) pro oblast obilnářskou8 hac) pro oblast bramborářskou10 had) pro oblast pastvinářskou a pícninářskou 15 ha
*) Značka K značí, že jde o typ podle Katalogu vodovodních, plynovodních a parních armatur-1936 značka T, že jde o typ podle katalogu Tauschova 1944, značka J, že jde o typ podle katalogu Jindrova 1938.
*) s doplňkem podle části IV, č. 12 této vyhlášky.
*) Tato norma již byla prohlášena za závaznou vyhláškou ministra techniky z 29. září 1947, č. 1033 Ú. l. I.
**) Vzhledem k úspoře dřeva nutno volit především okna jednoduchá nebo se sdruženými křídly. Poznámka k tabulce IX. na stránce 23 této normy sub 1, b), bb) pro dvojitá okna vysoká 148 mm platí i pro dvojitá okna vysoká 118 cm.