42/1983 Sb.
Vyhláška ministra zahraničních věcí o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií

42
VYHLÁŠKA
ministra zahraničních věcí
ze dne 14. října 1982
o Konzulární úmluvě mezi Československou socialistickou republikou a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií

Dne 10. prosince 1981 byla v Praze podepsána Konzulární úmluva mezi Československou socialistickou republikou a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií.
S Úmluvou vyslovilo souhlas Federální shromáždění Československé socialistické republiky a prezident republiky ji ratifikoval. Ratifikační listiny byly vyměněny v Bělehradě dne 10. září 1982.
Úmluva vstoupila v platnost na základě svého článku 59 dnem 10. října 1982. Tímto dnem pozbyla platnosti Úmluva o konzulárních stycích mezi Československou socialistickou republikou a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií ze dne 24. června 1963, vyhlášená č. 82/1964 Sb.
České znění Úmluvy se vyhlašuje současně.

První náměstek:
Řehořek v. r.


KONZULÁRNÍ ÚMLUVA
mezi
Československou socialistickou republikou
a
Socialistickou federativní republikou Jugoslávií
Československá socialistická republika
a
Socialistická federativní republika Jugoslávie,
přejíce si rozvíjet a rozšiřovat konzulární styky a tímto způsobem přispět k dalšímu rozvoji přátelských vztahů mezi oběma zeměmi a s cílem ochrany svých státních zájmů a práv a zájmů svých státních příslušníků,
rozhodly se uzavřít tuto konzulární úmluvu a jmenovaly svými zmocněnci:
Československá socialistická republika
dr. Dušana Spáčila,
náměstka ministra zahraničních věcí
Československé socialistické republiky,
Socialistická federativní republika Jugoslávie
Miodraga Vlahoviče,
mimořádného a zplnomocněného velvyslance
Socialistické federativní republiky Jugoslávie
v Československé socialistické republice,
kteří si vyměnili své plné moci, jež shledali v dobré a náležité formě, a dohodli se na těchto ustanoveních:
HLAVA I
Definice
Článek 1
Pro účely této úmluvy mají následující výrazy tento význam:
a) „konzulární úřad“ je generální konzulát, konzulát, vicekonzulát nebo konzulární jednatelství;
b) „konzulární obvod“ je území určené konzulárnímu úřadu k výkonu konzulárních funkcí;
c) „vedoucí konzulárního úřadu“ je osoba pověřená vysílajícím státem, aby vykonávala povinnosti, spojené s touto funkcí;
d) „konzulární úředník“ je osoba, včetně vedoucího konzulárního úřadu, pověřená výkonem konzulárních funkcí;
e) „konzulární zaměstnanec“ je osoba zaměstnaná v administrativních, technických nebo domácích službách konzulárního úřadu;
f) „členové konzulárního personálu“ jsou konzulární úředníci vyjma vedoucího konzulárního úřadu a konzulární zaměstnanci;
g) „členové konzulárního úřadu“ jsou konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci;
h) „člen soukromého personálu“ je osoba zaměstnaná výhradně v soukromých službách člena konzulárního úřadu;
i) „rodinní příslušníci“ jsou manžel, děti a rodiče člena konzulárního úřadu, pokud tyto osoby žijí ve společné domácnosti člena konzulárního úřadu;
j) „státní příslušníci“ jsou fyzické i právnické osoby;
k) „konzulární místnosti“ jsou budovy nebo části budov a pozemky k nim náležící, které jsou používány výhradně pro účely konzulárního úřadu, bez ohledu na to, kdo je jejich vlastníkem;
l) „konzulární archívy“ jsou listiny, dokumenty, korespondence, knihy, filmy, záznamové pásky a rejstříky konzulárního úřadu spolu s šiframi, kódy a kartotékami a zařízení určené k jejich ochraně a uložení;
m) „úřední korespondence“ je korespondence vztahující se ke konzulárnímu úřadu a k jeho funkcím;
n) „loď vysílajícího státu“ je každé plavidlo plující pod vlajkou vysílajícího státu v souladu s právními předpisy tohoto státu, s výjimkou válečných lodí;
o) „letadlo vysílajícího státu“ je každé letadlo nesoucí státní znaky vysílajícího státu, které je registrováno v tomto státě v souladu s jeho právními předpisy, s výjimkou vojenských letadel.
HLAVA II
Zřizování konzulárních úřadů a jmenování konzulárních úředníků a konzulárních zaměstnanců
Článek 2
1. Konzulární úřad může být zřízen na území přijímajícího státu pouze s jeho souhlasem.
2. Sídlo konzulárního úřadu, jeho třída a konzulární obvod jsou určovány vysílajícím státem a podléhají schválení přijímajícího státu.
3. Pozdější změny sídla konzulárního úřadu, jeho třídy nebo změny konzulárního obvodu může provést vysílající stát pouze se souhlasem přijímajícího státu.
4. Předchozího výslovného souhlasu přijímajícího státu je zapotřebí též ke zřízení úřadovny tvořící součást konzulárního úřadu, která je však umístěna mimo sídlo tohoto úřadu.
Článek 3
Konzulárním úředníkem může být pouze občan vysílajícího státu.
Článek 4
1. Vedoucí konzulárního úřadu je jmenován vysílajícím státem a přijímán k výkonu svých funkcí přijímajícím státem.
2. Před vysláním vedoucího konzulárního úřadu si vysílající stát vyžádá diplomatickou cestou souhlas přijímajícího státu ohledně navržené osoby.
Článek 5
1. Vysílající stát musí vedoucího konzulárního úřadu opatřit dokladem ve formě patentu nebo obdobného dokumentu vyhotoveného pro každé jmenování zvlášť, který osvědčuje jeho funkci a v němž je uvedeno jeho plné jméno, kategorie a třída, konzulární obvod a sídlo konzulárního úřadu.
2. Vysílající stát zašle patent nebo obdobný dokument diplomatickou nebo jinou vhodnou cestou vládě státu, na jehož území má vedoucí konzulárního úřadu vykonávat své funkce.
Článek 6
1. Vedoucí konzulárního úřadu je přijímán k výkonu svých funkcí na základě přivolení přijímajícího státu nazývaného exequatur, ať již je forma přivolení jakákoliv.
2. Po předložení patentu nebo jiného obdobného dokumentu o jmenování vedoucího konzulárního úřadu přijímající stát vydá exequatur bez odkladu.
3. Stát, který odmítá poskytnout exequatur, není povinen sdělit vysílajícímu státu důvody svého odmítnutí.
Článek 7
Do doby, než bude uděleno exequatur, může být vedoucí konzulárního úřadu přijat k výkonu svých funkcí prozatímně. V tom případě se budou na něho vztahovat ustanovení této úmluvy.
Článek 8
Jakmile je vedoucí konzulárního úřadu k výkonu svých funkcí přijat, byť i prozatímně, vyrozumí o tom přijímající stát ihned příslušné orgány konzulárního obvodu a učiní příslušná opatření, aby vedoucí konzulárního úřadu mohl vykonávat povinnosti vyplývající z jeho úřadu a požívat práv, výsad a imunit vyplývajících z této úmluvy.
Článek 9
1. Nemůže-li vedoucí konzulárního úřadu z jakýchkoli důvodů vykonávat své funkce nebo je-li místo vedoucího konzulárního úřadu dočasně uprázdněno, může vysílající stát funkcí dočasného vedoucího konzulárního úřadu pověřit konzulárního úředníka tohoto úřadu nebo jiného konzulárního úřadu vysílajícího státu v přijímajícím státě nebo člena diplomatického personálu diplomatické mise vysílajícího státu v přijímajícím státě.
2. Plné jméno osoby pověřené ve smyslu odstavce 1 tohoto článku dočasným výkonem funkce vedoucího konzulárního úřadu bude předběžně sděleno ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
3. Dočasnému vedoucímu konzulárního úřadu se poskytují práva, výsady a imunity, jakých požívá podle této úmluvy vedoucí konzulárního úřadu.
Článek 10
1. Vysílající stát oznámí bez odkladu diplomatickou cestou přijímajícímu státu:
a) jmenování členů konzulárního úřadu, jejich příjezd po jmenování na konzulární úřad, jejich konečný odjezd nebo skončení jejich funkcí a všechny další změny mající vliv na jejich postavení, které mohou nastat během jejich služby na konzulárním úřadě;
b) příjezd a konečný odjezd rodinného příslušníka člena konzulárního úřadu, který žije ve společné domácnosti s členem konzulárního úřadu, a tam, kde to přichází v úvahu, případy, kdy osoba se stane nebo přestane být rodinným příslušníkem;
c) příjezd a konečný odjezd členů soukromého personálu a tam, kde to přichází v úvahu, skončení jejich služby v tomto postavení;
d) přijetí do zaměstnání a propuštění osob s trvalým pobytem v přijímajícím státě, pokud jde o členy konzulárního úřadu nebo členy soukromého personálu.
2. Kdykoli je to možné, bude příjezd a konečný odjezd rovněž písemně oznamován předem.
Článek 11
1. Přijímající stát vydá bezplatně každému konzulárnímu úředníku dokument, osvědčující jeho totožnost a funkci.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se vztahují i na konzulární zaměstnance, kromě případu, kdy jsou státními příslušníky přijímajícího státu s trvalým pobytem v přijímajícím státě.
3. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se vztahují rovněž na rodinné příslušníky členů konzulárního úřadu, kromě případu, kdy jsou státními příslušníky přijímajícího státu nebo státními příslušníky vysílajícího státu s trvalým pobytem v přijímajícím státě nebo jestliže v tomto státě provozují činnost výdělečného charakteru.
Článek 12
1. Přijímající stát může kdykoli a bez udání důvodů svého rozhodnutí oznámit vysílajícímu státu diplomatickou cestou, že některý konzulární úředník je persona non grata nebo že kterýkoli jiný člen konzulárního personálu je nepřijatelný. V takovém případě vysílající stát podle povahy případu odvolá dotyčnou osobu, ukončí její funkce na konzulárním úřadě nebo zruší její jmenování.
2. Jestliže vysílající stát odmítne nebo opomene vyhovět v přiměřené době závazkům, které má podle odstavce 1 tohoto článku, může přijímající stát podle povahy případu odejmout příslušné osobě exequatur nebo ji přestat považovat za člena konzulárního personálu.
Článek 13
Funkce člena konzulárního úřadu končí mimo jiné:
a) písemným oznámením vysílajícího státu přijímajícímu státu o tom, že jeho funkce skončily;
b) odnětím exequatur;
c) písemným oznámením přijímajícího státu vysílajícímu státu, že danou osobu přijímající stát přestal považovat za člena konzulárního personálu v případech předvídaných článkem 12 odstavec 2.
HLAVA III
Výhody, výsady a imunity
Článek 14
1. Přijímající stát plně usnadní konzulárnímu úřadu a konzulárním úředníkům výkon funkcí a učiní nezbytná opatření, aby mohli požívat práv, výsad a imunit stanovených v této úmluvě.
2. Přijímající stát bude jednat se členy konzulárního úřadu s náležitou úctou a učiní všechna příslušná opatření, aby byla zajištěna ochrana jejich osobnosti, svobody a důstojnosti.
Článek 15
1. Vysílající stát má právo umístit na budově konzulárního úřadu a na rezidenci vedoucího konzulárního úřadu státní znak a jejich označení v jazyce, respektive v jazycích vysílajícího státu a v jazyce používaném v sídle konzulárního úřadu.
2. Státní vlajka vysílajícího státu může být vyvěšena na budově konzulárního úřadu, na rezidenci vedoucího konzulárního úřadu a na jeho dopravních prostředcích, jestliže se jich užívá k jeho služebním účelům.
3. Při výkonu práva daného tímto článkem bude se přihlížet k zákonům, předpisům a zvyklostem přijímajícího státu.
Článek 16
1. Vysílající stát má právo v souladu s právními předpisy přijímajícího státu nabývat do vlastnictví, najímat nebo jinak užívat pozemky, budovy nebo části budov pro potřeby konzulárního úřadu nebo pro ubytování členů konzulárního úřadu, kteří jsou občany vysílajícího státu.
2. Přijímající stát poskytne vysílajícímu státu pro účely uvedené v odstavci 1 veškerou potřebnou pomoc.
3. Vysílající stát není zbaven povinnosti dodržovat právní předpisy o výstavbě, územním a urbanistickém plánování nebo jiná omezení vztahující se na oblast, ve které se tyto pozemky, budovy nebo části budov nacházejí.
Článek 17
1. Konzulární místnosti jsou nedotknutelné. Orgány přijímajícího státu do nich nesmí vstoupit bez souhlasu vedoucího konzulárního úřadu, vedoucího diplomatické mise vysílajícího státu nebo osoby pověřené některým z nich. Avšak v případě požáru nebo jiné pohromy, jež může ohrozit lidské životy, lze předpokládat, že souhlas vedoucího konzulárního úřadu byl dán.
2. Přijímající stát má zvláštní povinnost učinit všechna vhodná opatření k ochraně konzulárních místností před vniknutím nebo poškozením a k zabránění jakémukoli rušení klidu konzulárního úřadu nebo újmě na jeho důstojnosti.
3. Konzulární místnosti úřadu, jejich zařízení a jiný majetek v nich nemohou být předmětem prohlídky, rekvizice, zabavení nebo exekuce.
Článek 18
Konzulární archívy a dokumenty jsou vždy nedotknutelné, ať se nalézají kdekoli.
Článek 19
1. Vysílající stát je v přijímajícím státě osvobozen od všech daní, dávek a poplatků:
a) z pozemků, budov a částí budov, používaných ke konzulárním účelům nebo jako obydlí členů konzulárního úřadu, jestliže jsou ve vlastnictví vysílajícího státu nebo jsou-li jeho jménem najaty;
b) ze smluv a listin, které se týkají nabytí nemovitostí uvedených pod písmenem a) tohoto odstavce;
c) z výkonu konzulárních funkcí, včetně vybírání konzulárních poplatků a dávek.
2. Vysílající stát je v přijímajícím státě rovněž osvobozen od všech daní, dávek a poplatků z movitého majetku, který je ve vlastnictví vysílajícího státu nebo který se nachází v jeho držení nebo užívání a který je určen výhradně ke konzulárním účelům.
3. Osvobození od daní, dávek a poplatků stanovené v tomto článku se nevztahuje na úhrady za prokázané služby.
Článek 20
1. Konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci nepodléhají soudní ani správní jurisdikci orgánů přijímajícího státu pro úkony prováděné při výkonu konzulárních funkcí.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se však nevztahují na občanskoprávní řízení:
a) týkající se smlouvy, kterou konzulární úředník nebo zaměstnanec neuzavřel jménem vysílajícího státu;
b) týkající se dědictví, kde konzulární úředník nebo zaměstnanec nevystupuje jménem vysílajícího státu, ale jako soukromá osoba;
c) zahájené třetí osobou o náhradu škody vzniklé nehodou způsobenou v přijímajícím státě vozidlem, lodí nebo letadlem;
d) týkající se jakékoliv profesionální nebo obchodní činnosti, kterou vykonává konzulární úředník nebo zaměstnanec v přijímajícím státě mimo rámec svých služebních povinností.
Článek 21
1. Konzulární úředník nemůže být zadržen, vzat do vazby, uvězněn nebo jiným způsobem zbaven osobní svobody za činy spáchané mimo výkon své služební funkce vyjma případů zahájení trestního řízení za spáchaný trestný čin, na který předpisy přijímajícího státu stanoví dolní hranici trestní sazby trest odnětí svobody 5 let nebo více, a to pouze na základě rozhodnutí příslušného justičního orgánu nebo jedná-li se o výkon pravomocného soudního rozhodnutí.
2. Jestliže soud nebo jiný příslušný orgán přijímajícího státu hodlá vzít do vazby nebo zahájit trestní řízení proti konzulárnímu úředníkovi, je povinen o tom vyrozumět vedoucího konzulárního úřadu a pokud má být tohoto opatření použito vůči vedoucímu konzulárního úřadu, diplomatickou misi vysílajícího státu. Vyrozumění o tom se dává pokud možno před zahájením řízení, aby vedoucí konzulárního úřadu nebo jiný konzulární úředník mohl být přítomen řízení.
3. Jestliže vedoucí konzulárního úřadu nebo jiný konzulární úředník nebyl přítomen, příslušný orgán přijímajícího státu je povinen poskytnout konzulárnímu úřadu úplnou informaci o provedeném řízení.
4. Jestliže je vůči konzulárnímu úředníkovi zahájeno trestní řízení, je konzulární úředník povinen dostavit se před příslušný orgán. Řízení však bude prováděno s patřičným ohledem vůči konzulárnímu úředníkovi, s přihlédnutím k jeho služebnímu postavení a s výjimkou případů uvedených v odstavci 1 tohoto článku způsobem, který by co nejméně narušil výkon konzulárních funkcí. Pokud za okolností uvedených v odstavci 1 tohoto článku vznikne nutnost vzít některého konzulárního úředníka do vazby, musí být řízení proti němu provedeno v co nejkratší době.
5. V případě zatčení nebo vzetí do vazby člena konzulárního úřadu nebo zahájení trestního řízení proti němu, je příslušný orgán přijímajícího státu povinen co nejdříve o tom uvědomit vedoucího konzulárního úřadu. Jestliže se uvedená opatření týkají vedoucího konzulárního úřadu, přijímající stát o tom uvědomění vysílající stát diplomatickou cestou.
Článek 22
1. Členové konzulárního úřadu mohou být vyzváni, aby se dostavili jako svědci k soudnímu nebo správnímu řízení. V případě, že konzulární úředník odmítne podat svědectví v takovémto řízení, nelze vůči němu uplatňovat žádné donucovací opatření ani jiné sankce. Konzulární zaměstnanci nemohou, s výjimkou případů uvedených v odstavci 3 tohoto článku, odmítnout podat svědectví.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku, vztahující se na konzulární úředníky a konzulární zaměstnance, se použijí obdobně i na jejich rodinné příslušníky.
3. Členové konzulárního úřadu a jejich rodinní příslušníci nemají povinnost podávat svědectví o skutečnostech spojených s výkonem svých funkcí ani předkládat úřední korespondenci nebo dokumenty. Mají rovněž právo odmítnout svědectví jako znalci práva vysílajícího státu.
4. Při přijímání svědectví člena konzulárního úřadu příslušné orgány přijímajícího státu podniknou všechna potřebná opatření, aby konzulárního úředníka neomezovaly při výkonu konzulárních funkcí nebo aby nedošlo k újmě na jeho vážnosti a důstojnosti. Toto svědectví může být vždy, kdykoliv je to možné, podáno ústně nebo písemně v konzulárním úřadu nebo v bytě dotyčného člena konzulárního úřadu.
Článek 23
1. Vysílající stát se může u člena konzulárního úřadu vzdát imunit uvedených v článcích 20 a 21 této úmluvy.
2. Vzdání se imunit musí být, s výjimkou ustanovení odstavce 3 tohoto článku, vždy výslovné a musí být přijímajícímu státu sděleno písemně.
3. Jestliže konzulární úředník nebo konzulární zaměstnanec zahájí řízení ve věcech, v nichž by požíval soudních imunit podle článku 20 této úmluvy, nemůže se dovolávat imunity, pokud jde o jakoukoliv protižalobu bezprostředně souvisící s hlavní žalobou.
4. Vzdání se imunity ve věci občanskoprávní žaloby nebo návrhu ve správním řízení neznamená vzdát se též imunity pokud jde o exekuční výkon rozhodnutí, jíž je nutno vzdát se zvlášť.
Článek 24
Přijímající stát osvobodí členy konzulárního úřadu a jejich rodinné příslušníky od všech osobních služeb, veřejných služeb jakéhokoli druhu a od vojenských povinností jako jsou rekvizice, vojenské kontribuce a ubytování vojska.
Článek 25
1. Konzulární úředníci, konzulární zaměstnanci a členové jejich rodin jsou vyňati ze všech povinností uložených zákony a předpisy přijímajícího státu, pokud jde o registraci cizinců, povolení k pobytu, pracovní povolení a jiné formality, které se obecně vztahují na cizince.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku se však nevztahují na členy konzulárního úřadu, kteří jsou státními příslušníky přijímajícího státu nebo kteří v něm mají trvalý pobyt nebo kteří vykonávají v přijímajícím státě soukromou výdělečnou činnost ani na jejich rodinné příslušníky.
Článek 26
1. Členové konzulárního úřadu, pokud jde o služby, které vykonávají pro vysílající stát, a jejich rodinní příslušníci jsou, s výhradou ustanovení odstavce 3 tohoto článku, vyňati z ustanovení o sociálním zabezpečení, která platí v přijímajícím státě.
2. Vynětí uvedené v odstavci 1 tohoto článku se vztahuje také na členy soukromého personálu, kteří jsou zaměstnáni výlučně u členů konzulárního úřadu, a to za podmínky:
a) že nejsou státními příslušníky přijímajícího státu nebo v něm nemají trvalý pobyt;
b) že se na ně vztahují předpisy o sociálním zabezpečení platné ve vysílajícím nebo ve třetím státě.
3. Členové konzulárního úřadu zaměstnávající osoby, na které se nevztahuje vynětí uvedené v odstavci 2 tohoto článku, musí plnit povinnosti, které ukládají zaměstnavatelům ustanovení o sociálním zabezpečení přijímajícího státu.
4. Vynětí stanovené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku nebrání dobrovolné účasti na systému sociálního zabezpečení přijímajícího státu za předpokladu, že účast na něm je přijímajícím státem dovolena.
Článek 27
1. Konzulární úředníci a konzulární zaměstnanci a jejich rodinní příslušníci jsou osvobozeni ode všech daní a poplatků, ať osobních nebo věcných, státních i místních, s výjimkou:
a) nepřímých daní, jež bývají obvykle zahrnuty v ceně zboží nebo služeb;
b) daní a poplatků ze soukromých nemovitostí na území přijímajícího státu, s výhradou ustanovení článku 19 této úmluvy;
c) dědických poplatků, poplatků z převodu majetku a poplatků z darování vybíraných přijímajícím státem, s výhradou ustanovení písmena b) článku 29 této úmluvy;
d) daní a poplatků ze soukromých příjmů všeho druhu, které pocházejí z přijímajícího státu;
e) daní a poplatků vybíraných za poskytování zvláštních služeb;
f) registračních, soudních, hypotečních poplatků a poplatků za správní úkony, s výhradou ustanovení článku 19 této úmluvy.
2. Členové konzulárního úřadu, kteří zaměstnávají osoby, jejichž platy nebo mzdy podléhají zdanění v přijímajícím státě, musí plnit povinnosti, které zákony a předpisy tohoto státu ukládají zaměstnavateli pokud jde o vybírání daně z příjmu.
Článek 28
1. Přijímající stát v souladu se zákony a předpisy, které může vydat, povolí dovoz a poskytne osvobození ode všech celních dávek, daní a ostatních poplatků vybíraných na základě dovozu nebo v souvislosti s ním, kromě poplatků za skladování, přepravu a podobné služby:
a) u předmětů, včetně motorových vozidel, určených pro úřední potřebu konzulárního úřadu;
b) u všech předmětů určených pro osobní potřebu konzulárních úředníků a jejich rodinných příslušníků, včetně motorových vozidel a předmětů určených pro jejich zařízení. Spotřební předměty nesmějí přesáhnout množství nutné pro přímou spotřebu příslušných osob.
2. Konzulární zaměstnanci požívají výsad a osvobození uvedených v odstavci 1 tohoto článku, jde-li o předměty, včetně motorových vozidel, dovezené při jejich prvním nástupu do úřadu.
3. Osobní spoluzavazadla konzulárních úředníků a jejich rodinných příslušníků jsou osvobozena od celní prohlídky. Mohou být prohlédnuta pouze v případě, že jsou vážné důvody k domněnce, že obsahují jiné předměty než uvedené pod písmenem b) odstavce 1 tohoto článku nebo předměty, jejichž dovoz nebo vývoz je zakázán zákony a předpisy přijímajícího státu nebo na které se vztahují jeho zákony a předpisy o karanténě. Tato prohlídka může být provedena pouze v přítomnosti konzulárního úředníka nebo jeho rodinného příslušníka.
Článek 29
V případě úmrtí člena konzulárního úřadu nebo jeho rodinného příslušníka přijímající stát:
a) povolí vývoz movitého majetku zemřelého s výjimkou majetku, který byl získán v přijímajícím státě a jehož vývoz je v době tohoto úmrtí zakázán;
b) nebude vybírat státní nebo místní dědické poplatky ani poplatky z převodu majetku, jde-li o movitý majetek, který byl na území přijímajícího státu pouze v důsledku pobytu zemřelého v tomto státě jako člena konzulárního úřadu nebo rodinného příslušníka člena konzulárního úřadu.
Článek 30
1. Přijímající stát povolí a bude chránit svobodu spojení konzulárního úřadu pro všechny úřední účely. Při spojení s vládou, diplomatickými misemi a ostatními konzulárními úřady vysílajícího státu, ať jsou kdekoli, může konzulární úřad používat všech vhodných spojovacích prostředků, diplomatických nebo konzulárních kurýrů, diplomatických nebo konzulárních zavazadel a nešifrovaných nebo šifrovaných zpráv. Konzulární úřad může zřídit a používat rádiovou vysílací stanici pouze na základě předběžného souhlasu přijímajícího státu.
2. Při použití veřejných spojovacích prostředků budou platit pro konzulární úřad stejné podmínky jako pro diplomatickou misi.
3. Úřední korespondence konzulárního úřadu je nedotknutelná.
4. Konzulární zavazadlo nesmí být otevřeno ani zadrženo. Jestliže však příslušné orgány přijímajícího státu mají vážné důvody se domnívat, že zavazadlo obsahuje něco jiného než úřední korespondenci, dokumenty nebo jiné předměty určené výlučně k úřednímu použití, mohou žádat, aby zavazadlo bylo otevřeno v jejich přítomnosti zmocněným zástupcem vysílajícího státu. Jestliže zmocněný zástupce vysílajícího státu takovou žádost odmítne, bude zavazadlo vráceno na místo, odkud pochází.
5. Zásilky tvořící konzulární zavazadlo musí být zapečetěny, opatřeny zřetelným vnějším označením své povahy a mohou obsahovat pouze úřední korespondenci, dokumenty a předměty určené výlučně pro úřední potřebu konzulárního úřadu.
6. Konzulární kurýr musí být vybaven úřední listinou označující jeho postavení a uvádějící počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo. Konzulární kurýr nemůže být státní příslušník přijímajícího státu nebo mít trvalý pobyt v tomto státě. Přijímající stát poskytne ochranu konzulárnímu kurýru při výkonu jeho funkce. Konzulární kurýr požívá osobní nedotknutelnosti a nemůže být zadržen nebo podroben jakékoliv formě omezení nebo zbavení osobní svobody.
7. Konzulární zavazadlo může být svěřeno kapitánu lodi nebo letadla, jež mají přistát na povoleném vstupním místě. Kapitán musí být vybaven úřední listinou označující počet zásilek tvořících konzulární zavazadlo, nebude však považován za konzulárního kurýra. V dohodě s příslušnými místními orgány může konzulární úřad pověřit některého ze svých členů, aby převzal uvedené zavazadlo přímo a volně od kapitána lodi nebo letadla nebo mu je předal.
Článek 31
1. S výjimkou zákonů a předpisů týkajících se oblastí, do nichž je vstup zakázán nebo zvlášť upraven z důvodu státní bezpečnosti, přijímající stát zajistí členům konzulárního úřadu a jejich rodinným příslušníkům svobodu cestování a pohybu na svém území.
2. Ustanovení tohoto článku se nedotýká podmínek stanovených pro udělování víz nebo jiných cestovních dokladů podle právních předpisů přijímajícího státu.
HLAVA IV
Konzulární funkce
Článek 32
1. Konzulární úředník je oprávněn vykonávat v konzulárním obvodu v souladu s právními předpisy přijímajícího státu funkce uvedené v této úmluvě.
2. Konzulární úředník může se souhlasem přijímajícího státu vykonávat konzulární funkce i mimo konzulární obvod.
Článek 33
Konzulární úředník je oprávněn:
a) chránit práva a zájmy vysílajícího státu a jeho státních příslušníků, včetně právnických osob, v přijímajícím státě;
b) podporovat rozvoj obchodních, hospodářských, vědeckých a kulturních styků mezi vysílajícím a přijímajícím státem a rozvíjet mezi nimi přátelské styky;
c) sledovat všemi zákonnými prostředky stav a vývoj politického, obchodního, hospodářského, vědeckého a kulturního života přijímajícího státu a podávat o nich zprávy vládě vysílajícího státu a poskytovat informace zúčastněným osobám;
d) poskytovat pomoc a podporu občanům vysílajícího státu.
Článek 34
1. Konzulární úředníci se mohou při výkonu svých funkcí obracet na:
a) příslušné místní orgány svého konzulárního obvodu;
b) příslušné ústřední orgány přijímajícího státu, je-li to dovoleno zákony, předpisy a zvyklostmi přijímajícího státu nebo mezinárodními dohodami upravujícími tuto otázku.
2. Konzulární úředník se může obracet na ministerstvo zahraničních věcí přijímajícího státu pouze za nepřítomnosti členů diplomatického personálu diplomatické mise vysílajícího státu v přijímajícím státě.
Článek 35
1. V souladu se zákony a předpisy přijímajícího státu má konzulární úředník právo zastupovat nebo činit příslušná opatření k ochraně práv a zájmů státních příslušníků vysílajícího státu před soudy a jinými orgány přijímajícího státu v případech, kdy pro nepřítomnost nebo z jiných důvodů nejsou s to hájit svá práva a zájmy.
2. Opatření podle odstavce 1 tohoto článku končí, jakmile státní příslušníci jmenují své zmocněnce nebo osobně převezmou ochranu svých práv a zájmů.
Článek 36
Konzulární úředník je oprávněn:
a) v souladu s právními předpisy vysílajícího státu vydávat občanům tohoto státu cestovní doklady, prodlužovat a rušit jejich platnost, měnit, odnímat a zadržovat tyto doklady;
b) vydávat, prodlužovat platnost nebo rušit příslušná víza osobám, které si přejí cestovat do vysílajícího státu nebo jeho územím projíždět.
Článek 37
1. V rozsahu stanoveném právními předpisy vysílajícího státu je konzulární úředník oprávněn:
a) vést evidenci občanů vysílajícího státu, kteří mají trvalé bydliště nebo pobyt v konzulárním obvodu;
b) přijímat žádosti a prohlášení ve věcech státního občanství občanů vysílajícího státu a vydávat příslušné doklady v souvislosti s tím;
c) vést matriční knihy narození, manželství a úmrtí občanů vysílajícího státu, vydávat výpisy z těchto knih, obstarávat rodné, oddací a úmrtní listy, pořizovat kopie těchto dokladů a přijímat sdělení a doklady v souvislosti s tím;
d) uzavírat manželství mezi občany vysílajícího státu a vydávat o tom příslušné doklady;
e) přijímat prohlášení a žádosti občanů vysílajícího státu týkající se osobního statusu.
2. Ustanovení odstavce 1 tohoto článku nezbavují osoby, jichž se to týká, povinnosti podat hlášení předepsaná právními předpisy přijímajícího státu.
3. Příslušné orgány přijímajícího státu budou na žádost konzulárního úřadu neprodleně a bezplatně zasílat konzulárnímu úřadu opisy a výpisy z matričních listin týkající se občanů vysílajícího státu, které byly vyžádány k administrativním účelům.
Článek 38
Konzulární úředník je oprávněn v souladu s právními předpisy vysílajícího státu:
a) přijímat, sepisovat a osvědčovat prohlášení občanů vysílajícího státu;
b) sepisovat, osvědčovat a převzít do úschovy závěti a jiné listiny v souvislosti s tím;
c) ověřovat podpisy občanů vysílajícího státu;
d) překládat a ověřovat veškeré listiny a dokumenty vydané úřady vysílajícího nebo přijímajícího státu a ověřovat překlady, opisy a výpisy z těchto dokumentů.
Článek 39
Konzulární úředníci jsou oprávněni provádět na konzulárním úřadě, ve svém bytě, v bytě některého z občanů vysílajícího státu a na lodi nebo v letadle vysílajícího státu tyto úkony:
a) sepisování a ověřování listin a smluv, jež chtějí občané vysílajícího státu uzavřít, pokud tyto listiny a smlouvy nejsou v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu a netýkají se zřízení nebo převodu práv k nemovitostem nacházejícím se v tomto státě;
b) sepisování listin a smluv a jejich ověřování bez zřetele k státní příslušnosti smluvních stran, pokud se tyto listiny a smlouvy vztahují pouze na majetek nebo práva existující ve vysílajícím státě nebo se týkají záležitostí, jež se mají realizovat v tomto státě, za podmínky, že tyto listiny a smlouvy nejsou v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu.
Článek 40
Listiny a dokumenty uvedené v článcích 38 a 39 mají v přijímajícím státě stejnou platnost a důkazní moc jako dokumenty ověřené nebo potvrzené soudními orgány nebo jinými příslušnými orgány tohoto státu.
Článek 41
1. Konzulární úředníci jsou oprávněni přijímat od občanů vysílajícího státu do úschovy listiny, peníze, cenné předměty a jiný majetek jim náležející.
2. Tyto listiny, peníze, cenné předměty a majetek mohou být vyvezeny z přijímajícího státu pouze v souladu s jeho právními předpisy.
Článek 42
Konzulární úředníci jsou oprávněni podle platných mezinárodních dohod nebo, pokud takové dohody neexistují, jiným způsobem, který je v souladu s právními předpisy:
a) doručovat státním příslušníkům vysílajícího státu zdržujícím se na území přijímajícího státu soudní a mimosoudní písemnosti;
b) doručovat na žádost soudu vysílajícího státu dožádání orgánům přijímajícího státu příslušným k jejich vyřizování a sami vyřizovat dožádání týkající se státních příslušníků vysílajícího státu.
Článek 43
1. Příslušný orgán přijímajícího státu neprodleně uvědomí konzulární úřad vysílajícího státu o úmrtí občana vysílajícího státu na území přijímajícího státu a doručí mu výpis z matriční knihy úmrtí nebo jiný doklad potvrzující úmrtí.
2. Stejně se postupuje, jestliže dědic, jiný oprávněný účastník nebo odkazovník, jemuž má připadnout dědictví projednávané na území přijímajícího státu, je státním příslušníkem vysílajícího státu, nemá však trvalý pobyt na území přijímajícího státu a na něm není zákonně zastupován.
3. Jestliže se příslušné orgány přijímajícího státu dozvědí o zahájení dědického řízení po zemřelém občanu vysílajícího státu v přijímajícím státě, který nemá žádného žijícího dědice nebo vykonavatele závěti v přijímajícím státě, bezodkladně o tom budou informovat konzulárního úředníka vysílajícího státu.
Článek 44
1. Konzulární úředník má právo:
a) podnikat potřebná opatření k ochraně a úschově dědictví po zemřelém občanovi vysílajícího státu, které se nachází na území přijímajícího státu. V souvislosti s tím se může obracet na příslušné orgány přijímajícího státu za účelem ochrany zájmů státního příslušníka vysílajícího státu, požadovat, aby příslušné orgány přijímajícího státu učinily potřebná opatření k zajištění a správě dědictví po zemřelém občanovi vysílajícího státu, a má právo být informován o učiněných opatřeních a být přítomen při soupisu a pečetění dědictví, pokud tento státní příslušník není jiným způsobem zastoupen;
b) zastupovat a hájit zájmy státního příslušníka vysílajícího státu, který má nebo tvrdí, že má právo na dědictví zanechané na území přijímajícího státu, bez ohledu na státní příslušnost zůstavitele, jestliže se tento zúčastněný státní příslušník nenalézá v přijímajícím státě nebo je nezletilý, dokud tato osoba nemá stanoveného zástupce.
2. Konzulární úředník poskytne přímo nebo prostřednictvím zástupce potřebnou pomoc příslušnému orgánu přijímajícího státu při provádění opatření uvedených v odstavci 1 tohoto článku.
3. Jestliže po splnění formalit spojených s pozůstalostí v přijímajícím státě připadne movité dědictví nebo výtěžek z prodeje movitostí nebo nemovitostí dědici, oprávněnému účastníku nebo odkazovníku, kteří jsou státními příslušníky vysílajícího státu a kteří nesídlí v přijímajícím státě a nemají svého zástupce, bude tento majetek nebo výtěžek z jeho prodeje předán konzulárnímu úředníku vysílajícího státu za podmínky, že:
a) byla prokázána způsobilost dědiců, oprávněných účastníků nebo odkazovníků;
b) příslušné orgány přijímajícího státu dají tam, kde to přichází v úvahu, souhlas s předáním dědictví nebo výtěžku z jeho prodeje;
c) veškeré dědické dluhy ohlášené ve lhůtě předepsané zákony přijímajícího státu jsou zaplaceny nebo zajištěny;
d) veškeré poplatky z dědictví jsou zaplaceny nebo zajištěny.
4. Jestliže občan vysílajícího státu, který nemá trvalý pobyt v přijímajícím státě, zemře během krátkodobého pobytu nebo cesty na území tohoto státu, budou osobní věci, doklady, peněžní částky a jiné cennosti, které měl tento občan s sebou a které nebyly vyžádány přítomným dědicem, bez dalších formalit předány do prozatímní úschovy konzulárnímu úředníku za účelem jejich předání dědici nebo jiné oprávněné osobě, přičemž se pro příslušné orgány přijímajícího státu vyhrazuje v zájmu provedení dědického řízení právo na převzetí těchto věcí. Konzulární úředník předá věci převzaté podle tohoto odstavce orgánu přijímajícího státu pověřenému jejich správou nebo likvidací. Rovněž musí dbát právních předpisů přijímajícího státu o vývozu těchto věcí a převodu peněžních částek.
Článek 45
1. Jakmile se příslušné úřady přijímajícího státu dovědí o případech, kdy je třeba ustanovit poručníka nebo opatrovníka pro občana vysílajícího státu, písemně to oznámí konzulárnímu úřadu.
2. Konzulární úředník může v případech podle odstavce 1 tohoto článku vcházet ve styk s příslušnými orgány přijímajícího státu a zvláště navrhovat vhodné osoby k ustanovení poručníkem nebo opatrovníkem, v souladu se zákony přijímajícího státu.
3. V případě, kdy není zajištěna správa majetku nezletilých nebo jiných osob nemajících plnou způsobilost k právním úkonům, může se konzulární úředník postarat o jmenování správce tohoto majetku nebo požádat příslušné orgány přijímajícího státu o provedení příslušných opatření.
Článek 46
Konzulární úředník může v souladu s právními předpisy vysílajícího státu převzít péči nad nezletilým občanem tohoto státu, který žije na území přijímajícího státu, uznává-li tento stát takovou pravomoc.
Článek 47
Za účelem usnadnění výkonu konzulárních funkcí týkajících se občanů vysílajícího státu mají konzulární úředníci volnost spojení s těmito občany a přístupu k nim. Občané vysílajícího státu mají stejnou volnost spojení a přístupu ke konzulárním úředníkům.
Článek 48
1. Příslušné orgány přijímajícího státu musí bez prodlení, nejpozději však do pěti dnů, informovat konzulární úřad vysílajícího státu o případech, kdy v jeho konzulárním obvodě je občan vysílajícího státu vzat do vazby nebo kdy je jeho osobní svoboda jakýmkoli jiným způsobem omezena. Každá zpráva určená konzulárnímu úřadu osobou, která je vzata do vazby nebo jejíž osobní svoboda je jinak omezena, musí být těmito orgány rovněž doručena nejpozději do deseti dnů. Tyto orgány musí bez prodlení informovat osobu, které se to týká, o jejích právech, která má podle tohoto odstavce.
2. Konzulární úředníci mají právo tohoto občana navštěvovat, hovořit a dopisovat si s ním a zajistit jeho právní zastoupení. Výkon těchto práv nemůže být odložen na dobu delší patnácti dnů, počínaje vzetím do vazby nebo omezením jeho osobní svobody. Požádá-li však konzulární úředník o návštěvu občana po uplynutí deseti dnů od začátku zbavení nebo omezení osobní svobody tohoto občana, musí být návštěva umožněna ve lhůtě pěti dnů od podání žádosti.
3. Konzulární úředníci mají právo opakovaně navštěvovat občana vysílajícího státu v době trvání vazby nebo v době, kdy se nachází ve výkonu trestu odnětí svobody.
4. Práva uvedená v tomto článku budou vykonávána pouze v souladu se zákony a předpisy přijímajícího státu za předpokladu, že však tyto zákony a předpisy uvedená práva neruší.
Článek 49
1. Konzulární úředník má právo zajistit veškerou pomoc lodím vysílajícího státu v konzulárním obvodě, které se nacházejí v teritoriálních nebo vnitřních vodách a námořních nebo říčních přístavech přijímajícího státu.
2. Konzulární úředník může vstoupit na loď vysílajícího státu, jakmile je této lodi povolen volný styk s pobřežím, a volně se stýkat s kapitánem, posádkou a cestujícími, občany vysílajícího státu. Konzulární úředník se může dostavit v doprovodu členů konzulárního úřadu.
3. Kapitán a členové posádky lodi se mohou volně dostavit na konzulární úřad vysílajícího státu, setkat se a jednat s konzulárními úředníky s podmínkou, že dodržují přístavní předpisy a předpisy o přechodu státních hranic.
4. Aniž by byla dotčena práva příslušných orgánů přijímajícího státu, má konzulární úředník právo:
a) podle potřeby vést vyšetřování v souvislosti s jakoukoliv událostí, k níž došlo na lodi vysílajícího státu, vyslechnout kapitána lodi nebo kteréhokoliv člena posádky v souvislosti s touto událostí, pokud je to povoleno zákony a předpisy vysílajícího státu, kontrolovat lodní doklady, přijímat prohlášení o plavbě a místě určení lodi, jakož i poskytovat pomoc v souvislosti s příjezdem, pobytem a odjezdem lodi vysílajícího státu;
b) účastnit se řešení sporů mezi kapitánem lodi a členy posádky včetně sporů z pracovních smluv a sporů o výdělek, v rozsahu dovoleném zákony a předpisy vysílajícího státu;
c) činit opatření v souvislosti se jmenováním a odvoláním kapitána lodi nebo členů posádky, pokud je k tomu zmocněn zákony a předpisy vysílajícího státu;
d) činit opatření k přijetí kapitána lodi nebo členů posádky do nemocnice nebo k návratu do vlasti;
e) přijímat, sepisovat nebo ověřovat všechny listiny nebo jiné dokumenty, jež se vyžadují podle předpisů vysílajícího státu v souvislosti s lodí vysílajícího státu nebo s jejím nákladem;
f) činit jiná opatření za účelem dodržování předpisů vysílajícího státu o obchodních lodích.
5. Konzulární úředník může, pokud to není v rozporu se zákony a předpisy přijímajícího státu, vystupovat spolu s kapitánem nebo členem posádky před soudem nebo před jiným orgánem přijímajícího státu, aby jim poskytl pomoc v řízení vedeném před tímto soudem nebo orgánem.
6. Konzulární úředník se může obrátit na orgány přijímajícího státu a požádat je o spolupráci při výkonu svých funkcí stanovených v tomto článku.
Článek 50
1. Jestliže příslušné orgány přijímajícího státu mají v úmyslu přijmout donucovací opatření nebo zahájit vyšetřování na lodi vysílajícího státu, která se nachází ve vnitřních nebo teritoriálních vodách přijímajícího státu, jsou tyto orgány povinny o tom informovat příslušného konzulárního úředníka. Pokud příslušné orgány, vzhledem k naléhavosti záležitosti, neměly možnost informovat konzulárního úředníka před přijetím uvedených opatření a jestliže konzulární úředník nebo jeho zástupce nebyli přítomni provedení zmíněných opatření, příslušné orgány přijímajícího státu mu ihned doručí potřebné informace o učiněných opatřeních.
2. Aniž by byla dotčena ustanovení článku 49, konzulární úředník vysílajícího státu bude ihned informován v případech, kdy orgány příslušné pro území přístavu budou nuceny vyslechnout kapitána nebo členy posádky na pobřeží v souvislosti s událostmi, které nejsou uvedeny v odstavci 1 tohoto článku.
3. Pokud o to kapitán lodi nebo konzulární úředník nepožádá, nemohou se příslušné orgány přijímajícího státu vměšovat do vnitřních záležitostí lodi, týkajících se vztahů mezi členy posádky, pracovních vztahů, kázně nebo jiné činnosti vnitřní povahy, pokud tím není narušen klid a bezpečnost přijímajícího státu.
4. Ustanovení odstavců 1 a 2 tohoto článku se nevztahují na obvyklou celní, pasovou a zdravotní kontrolu ani na opatření podnikaná k záchraně lidského života na moři a řekách, k zabránění znečištění moře a řek a jiná opatření, přijatá na žádost nebo se souhlasem kapitána lodi.
Článek 51
1. Jestliže loď vysílajícího státu ztroskotá, uvízne nebo je jakkoliv jinak poškozena ve vnitřních nebo teritoriálních vodách přijímajícího státu, příslušný orgán přijímajícího státu o tom ihned vyrozumí konzulární úřad a seznámí jej s opatřeními podniknutými k záchraně cestujících, lodi, členů posádky a nákladu.
2. Konzulární úředník může poskytnout jakoukoliv pomoc lodi, členům posádky nebo cestujícím, jakož i učinit opatření k ochraně nákladu a opravě lodi. Příslušné orgány přijímajícího státu poskytnou veškerou potřebnou pomoc konzulárnímu úředníkovi při přijetí opatření týkajících se havárie lodi vysílajícího státu. Konzulární úředník může rovněž požádat orgány přijímajícího státu o přijetí takových opatření.
3. Jestliže majitel lodi, kapitán lodi nebo jiná oprávněná osoba nejsou s to učinit nezbytná opatření k ochraně lodi a jejího nákladu, může konzulární úředník, pokud je to dovoleno zákony a předpisy vysílajícího státu, učinit jménem majitele lodi opatření, která by učinil v takovém případě majitel lodi.
4. Ustanovení odstavce 3 tohoto článku se vztahují rovněž na každý předmět patřící státnímu příslušníku vysílajícího státu, který je součástí nákladu lodi vysílajícího státu nebo třetího státu a byl nalezen na pobřeží nebo v blízkosti pobřeží nebo byl dopraven do přístavu přijímajícího státu.
5. Havarovaná loď a její náklad, jakož i potraviny na lodi nepodléhají celním poplatkům na území přijímajícího státu s výjimkou případů, kdy budou předány k užívání nebo ke spotřebě v tomto státě.
Článek 52
Ustanovení článků 49 až 51 této úmluvy se obdobně vztahují na letadla vysílajícího státu za předpokladu, že jejich použití není v rozporu s ustanoveními dvoustranné nebo mnohostranné dohody platné mezi smluvními stranami.
Článek 53
Konzulární úřad může na území přijímajícího státu vybírat za konzulární úkony konzulární poplatky stanovené zákony a předpisy vysílajícího státu.
Článek 54
1. Vedle funkcí uvedených v této úmluvě má konzulární úředník právo vykonávat i jiné konzulární funkce, jimiž jej pověří vysílající stát, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy přijímajícího státu a pokud tento stát nemá proti nim a jejich výkonu námitky.
2. Se souhlasem přijímajícího státu může vysílající stát vykonávat konzulární funkce v přijímajícím státě jménem třetího státu.
HLAVA V
Závěrečná ustanovení
Článek 55
Ve své úřední korespondenci s orgány přijímajícího státu budou konzulární úředníci používat úřední jazyk používaný v konzulárním obvodu.
Článek 56
1. Bez újmy na svých výsadách a imunitách jsou všechny osoby požívající těchto výsad a imunit povinny dodržovat zákony a předpisy přijímajícího státu, včetně dopravních předpisů a předpisů o pojištění motorových vozidel.
2. Konzulární úředníci z povolání a konzulární zaměstnanci nemohou vykonávat v přijímajícím státě žádnou výdělečnou nebo obchodní činnost pro svůj osobní prospěch ani se nesmějí vměšovat do vnitřních záležitostí přijímajícího státu.
3. Konzulární místnosti nebudou používány způsobem, který by byl v rozporu s výkonem konzulárních funkcí.
Článek 57
1. Členové konzulárního úřadu, kteří jsou občany přijímajícího státu nebo v něm mají trvalý pobyt, podléhají jurisdikci přijímajícího státu s výjimkou případů, kdy jde o výkon jejich funkcí. Nepožívají výsad a imunit na základě ustanovení hlavy III této úmluvy, vyjma těch, které jim přiznává článek 22, odstavec 3.
2. Ustanovení hlavy III této úmluvy s výjimkou článku 22, odstavce 3 se nevztahují na:
a) rodinné příslušníky osob podle odstavce 1 tohoto článku nebo rodinné příslušníky člena konzulárního úřadu, kteří jsou občany přijímajícího státu nebo v něm mají trvalý pobyt;
b) členy soukromého personálu, kteří jsou občany přijímajícího státu nebo v něm mají trvalý pobyt.
3. Přijímající stát musí vykonávat svoji jurisdikci nad osobami uvedenými v odstavcích 1 a 2 tohoto článku takovým způsobem, aby bezdůvodně neomezoval výkon funkcí konzulárního úřadu.
Článek 58
1. Ustanovení této úmluvy se obdobně vztahují na výkon konzulárních funkcí uskutečňovaný diplomatickými misemi.
2. Jména členů diplomatické mise pověřených výkonem konzulárních funkcí v rámci této diplomatické mise jsou písemně oznamována ministerstvu zahraničních věcí přijímajícího státu.
3. Členové diplomatické mise uvedení v odstavci 2 tohoto článku i nadále požívají výsad a imunit, které mají jako členové diplomatické mise.
Článek 59
1. Tato úmluva bude ratifikována a vstoupí v platnost třicátý den po výměně ratifikačních listin, která se uskuteční v Bělehradě.
2. Úmluva se sjednává na neomezenou dobu. Každá smluvní strana ji může vypovědět ve výpovědní lhůtě 6 měsíců.
Článek 60
Dnem vstupu v platnost této úmluvy pozbývá platnosti Úmluva o konzulárních stycích mezi Československou socialistickou republikou a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií podepsaná v Praze 24. června 1963.
Na důkaz toho zmocněnci obou smluvních stran podepsali tuto úmluvu a opatřili ji pečetěmi.
Dáno v Praze dne 10. prosince 1981 ve dvou vyhotoveních, každé v českém a makedonském jazyku, přičemž obě znění mají stejnou platnost.
Za Československou socialistickou republiku:
Dr. Dušan Spáčil v. r.
Za Socialistickou federativní republiku Jugoslávii:
Miodrag Vlahovič v. r.